справа № 376/2173/23
головуючий у суді І інстанції Батовріна І.Г.
провадження № 22-ц/824/2817/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
У Х В А Л А 
 
21 лютого 2024 року                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року 
у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний виконавець Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (місто Київ) Грищенко Наталія Олександрівна, на дії та бездіяльність державного виконавця, -
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Сквирського районного суду Київської області із скаргою, у якій, з урахуванням уточнення (а.с. 28), просить:
визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Сквирського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, що полягає у винесенні постанови про накладення арештів та оголошення у розшук транспортного засобу ОСОБА_1 ;
визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Сквирського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, що полягає у не знятті арештів на рахунки, а також з`ясування наявності грошових коштів на рахунках ОСОБА_1 ;
стягнути зі Сквирського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь боржника витрати на послуги евакуатора, штраф майданчика (за зберігання транспортного засобу) у розмірі 3 432 грн.
Скарга обґрунтована тим, що 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 стало відомо про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо стягнення штрафів у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративні правопорушення.
Скаржник вважає, що виконавче провадження відкрито з порушенням пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 14 вересня                 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що скаржником не доведено, що державним виконавцем порушені норми Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Державним виконавцем здійснені усі визначені чинним законодавством дії спрямовані на виконання постанови, будь-яких порушень у діях державного виконавця щодо оголошення в розшук майна боржника не виявлено.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року та задовольнити скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_1 (транспортні засоби) за наявності на рахунках ОСОБА_1 коштів для погашення у повному обсязі заборгованості у межах ВП суперечать порядку стягнення заборгованості, що визначений статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження»:
Вказує, що листом від 30 червня 2023 року скаржником повідомлено державному виконавцю про наявність на його рахунку достатньої кількості коштів для погашення заборгованості, однак арешт з транспортного засобу станом на 30 червня 2023 року знятий не був.
 
Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надіслав через систему «Електронний суд» клопотання про проведення судового засідання за його участі, у якому підтримав вимоги апеляційної скарги.
 
Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.
З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця Сквирського ВДВС у Білоцерковському районі Київської області Грищенко Н.О. від 06 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 24 листопада 2022 року № 2АВ 01661761, якою з ОСОБА_1 стягнуто штраф у розмірі   680 грн (а.с. 176).
Також 17 квітня 2023 року старший державний виконавець Грищенко Н.О.            у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесла постанову про арешт коштів боржника та постанову про розшук транспортних засобів боржника                   (а.с. 182-183).
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 
визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 
визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 
визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 
визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 
встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 
прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
 
Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи  іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 585/2436/21.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Таким чином, у разі оскарження дій чи рішень органу державної виконавчої служби щодо здійснення виконавчого провадження з примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідний спір має розглядатися у порядку, передбаченому КАС України.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому указана скарга підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Указане залишилося поза увагою суду першої інстанції, який, не дослідивши питання юрисдикційності скарги, помилково розглянув справу у порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.
Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 377 ЦПК України визначено, що порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.
Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина 1 статті 256 ЦПК України).
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням правил юрисдикції загальних судів, а тому відповідно до вимог названих вище норм процесуального закону підлягає скасуванню апеляційним судом із закриттям провадження у цій цивільній справі.
Апеляційний суд роз`яснює скаржнику його право протягом десяти днів з дня отримання ним ухвали про закриття провадження у цій справі - звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.  
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 14 вересня                    2023 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний виконавець Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (місто Київ) Грищенко Наталія Олександрівна, на дії та бездіяльність державного виконавця - закрити.
Роз`яснити скаржнику ОСОБА_1 , що розгляд його скарги відноситься до юрисдикції адміністративного суду.
Роз`яснити скаржнику ОСОБА_1 його право протягом 10 днів з моменту отримання цієї ухвали звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 06 березня 2024 року.

 
Головуючий                                                                Г.І. Мостова
 
Судді                                                                            Р.В. Березовенко
 
                                                                                               О.Ф. Лапчевська