Справа № 464/1028/23                        Головуючий у 1 інстанції: БЕСПАЛЬОК О.А. 
Провадження № 22-ц/811/3454/23                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       27 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
секретаря Марко О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жукровського Ярослава Івановича на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2023 року в складі судді Беспальок О.А. справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -
встановив:
У лютому 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, просила розірвати шлюб, зареєстрований 14 лютого 2021 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 231.
Вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 . Під час подружнього життя між ними постійно виникали сварки через різні погляди на життя та ведення спільного господарства, вони втратили почуття любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Після того, як відповідач вчинив протиправну поведінку відносно її неповнолітнього сина від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подальше спільне життя стало неможливим, внаслідок чого шлюбні відносини фактично припинилися з лютого 2022 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Через неприязні відносини, між ними, як подружжям, страждають діти, які живуть в постійному страху. Просила позов задовольнити.
28 червня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.
В обґрунтування вимог зазначає, що зареєстрований 14 лютого 2021 року між сторонами шлюб, у якому народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_3 , є недійсним, оскільки була відсутня вільна, усвідомлена, справжня згода жінки на укладення шлюбу, ОСОБА_5 перебувала у хронічних емоційних та психологічних зривах, були наявні часті психічні розлади, в результаті яких не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, шлюб містить ознаки фіктивності, тобто його укладено без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, дружина не бажала настання подружніх та сімейних прав і обов`язків, була зацікавлена виключно у фінансовому утриманні, забезпеченні усіх її потреб, під час шлюбу він здійснював оплату усіх її витрат, серед іншого на закупівлю продуктів, спільний відпочинок, а також усіх витрат на підприємницьку діяльність. Після запровадження правового режиму воєнного стану ОСОБА_2 забрала усі сімейні заощадження і виїхала, втекла з спільною дитиною закордон. Вважає, що справжньою метою укладення шлюбу було отримання виключно майнових благ без наміру створення сім`ї. Небажання створення повноцінної та гармонійної сім`ї також полягало у відсутності поваги до чоловіка, агресивній та депресивній поведінці. Просив визнати шлюб недійним, оскільки згода ОСОБА_2 не була вільною, остання страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, а також такий шлюб містить ознаки фіктивності, так як дружина не мала наміру створювати сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09 серпня 2023 року цивільні справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним об`єднано в одне провадження, присвоєно номер справи № 464/1028/23.
Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним відмовлено. 
Позов ОСОБА_2 задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 14 лютого 2021 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис 231.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Жукровський Я.І., вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, суд об`єднав в одне провадження дві різні за суттю позовні заяви і вимоги, вважає, що такі вимоги не можуть бути об`єднані в одне провадження, відтак суд мав зупинити провадження у справі про розірвання шлюбу до вирішення спору про визнання шлюбу недійсним.
Зазначає, що після запровадження правового режиму воєнного стану відповідачка без жодних підстав і реальних загроз для сім`ї і дітей, втекла із малолітньою дитиною закордон чим одноособово позбавила апелянта можливості спілкуватися із їхньою малолітньою дитиною.
Стверджує, що відповідачка не йде на жодну комунікацію, у тому числі примирення, а також вирішення питань щодо виховання малолітньої дитини.
Між подружжям існує спір про визначення місця проживання дитини, а також про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
Вважає, що шлюб був зареєстрований із порушенням законодавства у зв`язку з відсутністю вільної та усвідомленої згоди жінки, оскільки у момент реєстрації шлюбу вона перебувала у хронічних емоційних та психологічних зривах.
Шлюб містить ознаки фіктивності, адже такий укладено без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, а справжньою метою укладення шлюбу було отримання виключно майнових благ без наміру створення сім`ї.
Небажання створення повноцінної сім`ї також полягало у відсутності поваги до чоловіка, в агресивній та депресивній поведінці.
Покликається на те, що суд допустив порушення процесуального права, оскільки не викликав для надання пояснень у якості свідків відповідних осіб, а також відповідач просив витребувати копії податкових декларацій платника єдиного податку, однак суду подані інші документи, які по своїй суті не є такими.
Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про розірвання шлюбу відмовити, а позов про визнання шлюбу недійсним задовольнити.
Учасники справи позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 27 лютого 2024 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки. При цьому, в судове засідання прибув адвокат Кацюба А.М., однак без належних документів на представництво в суді апеляційної інстанції позивачки ОСОБА_2 .
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд дійшов висновку про те, що умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї.
При цьому, при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.
Дослідивши обставини спірних правовідносин, наявність у ОСОБА_2 на праві власності нерухомого майна, отримання прибутку за проведену підприємницьку діяльність у період з 2020-2022 роки, суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 про те, що шлюб ОСОБА_2 укладено з корисливого мотиву, з метою її утримання, не знайшли свого підтвердження та є голослівними. 
При цьому, купування продуктів, оплати відпочинку не може розцінюватися, як корисливий мотив для укладення шлюбу, крім того, ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.
Також, ОСОБА_1 не надано жодного доказу про негативний психологічний стан дружини.
Таким чином, судом не встановлено, що метою укладення ОСОБА_2 шлюбу слугували корисливі мотиви, чи остання перебувала при реєстрації шлюбу у такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій чи керуватись ними.
Натомість, сторони, перебуваючи в шлюбі вели спільне господарство, виховували малолітню доньку, підтримували відносини як подружжя, що свідчить про дійсне створення сім`ї.
Враховуючи наведене, суд прийшов висновку про відсутність правових підстав для визнання шлюбу недійсним, одночасно вказав, що та обставина, що сімейні стосунки сторін після реєстрації шлюбу не склались, не є підставою для визнання такого шлюбу недійсним, у зв`язку з його фіктивністю.
В свою чергу, причиною розірвання шлюбу є небажання позивачки будувати у подальшому сімейні стосунки через різні погляди на життя та відношення до інституту сім`ї, внаслідок яких втрачено почуття любові, поваги у подружжя, припинено подружні стосунки, не ведеться спільне господарство, сторони не підтримують жодних подружніх відносин з лютого 2022 року.
Врахувавши те, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд встановив, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя та права їх дитини.
Таким чином, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, при цьому такий носить виключно формальний характер.
Крім цього, суд вирішив питання судових витрат.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 оскаржує рішення у повному обсязі, тобто, що стосується висновків про розірвання шлюбу та визнання такого недійсним, колегія суддів вважає за доцільне розпочати аналіз оскаржуваного рішення з позовних вимог ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним, оскільки задоволення таких виключає можливість розірвання шлюбу, тобто задоволення вимог ОСОБА_2 , що відповідає вимогам ч. 2 ст. 43 СК України, а саме, якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого. 
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. 
Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно із ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Добровільність шлюбу – це одна з його основних засад.
Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.
Кожний зареєстрований у встановленому законом порядку шлюб вважається таким, що укладений законно та є дійсним. Тому до визнання недійсним такий шлюб існує як правозгідний і є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Так, відповідно до ст. 37 СК України шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених частинами першою - третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду.
Слідуючи статті 38 СК підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 цього Кодексу. 
Недійсність шлюбу – це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується в разі порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов`язуються з дійсним шлюбом.
За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ч. 1 ст. 40 СК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.
Статтею 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.
Відповідно до статті 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39–41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 лютого 2021 року зареєстрували шлюб у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 231, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 14 лютого 2021 року (а.с. 5).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 09 вересня 2021 року серії НОМЕР_2 , актовий запис № 264 (а.с.7).
Як вбачається із матеріалів справи, на даний час ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми, зокрема донькою ОСОБА_3 , проживає у Сполученому Королівстві Великої Британії та Пвнічної Ірландії (а.с. 22-25).
Звертаючись з позовними вимогами про визнання шлюбу недійсним, позивач ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що укладений з відповідачкою шлюб є фіктивним, оскільки він був зареєстрований з її сторони без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, а також волевиявлення останньої не було вільним та усвідомленим.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить про задоволення позову фактично з двох різних правових підстав, кожна з яких може бути самостійною підставою для цього.
Так, колегія суддів виходить з того, що фіктивність шлюбу виникає у разі, якщо з переліку обов`язкових ознак шлюбу «випадає» намір створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України). Тобто обидва з подружжя (за їх взаємною згодою та обізнаністю) або один з подружжя (у той час, коли інший з подружжя націлений на створення сім`ї) має намір на реєстрацію шлюбу, однак без мети створити повноцінну сім`ю в розумінні сімейного законодавства.
«Намір створення сім`ї» - оціночне поняття і суд на підставі оцінки обставин справи та поданих доказів визначає його наявність чи відсутність. Своєрідними ознаками фіктивного шлюбу можуть бути окремо або у сукупності, зокрема: 1) наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось) чи майнової вигоди від такого шлюбу; 2) окреме проживання подружжя; 3) відсутність спільно набутого майна; 4) відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; 5) невизнання подружніх стосунків перед іншими людьми; 6) небажання народжувати спільних дітей чи їх відсутність; 7) фактичні сімейні стосунки з третіми особами; 8) демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, для визнання шлюбу недійсним на тій підставі, що шлюб є фіктивним (якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя) необхідно встановити докази, які б свідчили про наявність чи відсутність бажання створити сім`ю, спільне проживання подружжя, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення спільного господарства подружжям та інше. Відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. 
Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі, пенсії чи страхової суми тощо, при цьому наведене повинно підтверджуватися документально, поясненнями свідків, довідками медично-лікувальних установ, висновки експертів.  
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновками експертів, показаннями свідків.
 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Як зазначалося вище, у шлюбі у сторін народилася дочка, відповідний час сторони проживали однією сім`єю.
Поряд з цим, встановивши наявність у ОСОБА_2 у власності рухомого та нерухомого майна, отримання прибутку за підприємницьку діяльність у період з 2020-2022 роки, колегія суддів не вбачає підстав для укладення шлюбу останньою з корисливого фінансового мотиву, а саме з метою її утримання, тому відповідні доводи ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.
В свою чергу, купівля продуктів чи сплата коштів за інші необхідні для сім`ї потреби не може розцінюватися, як корисливий мотив будь кого із подружжя для укладення шлюбу.
Таким чином, оцінюючи всі докази в сукупності та кожен окремо, колегія суддів приходить переконання про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження фіктивності шлюбу та укладення його ОСОБА_2 з метою отримати певні права (блага).
Також, колегія суддів виходить з того, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони.
Добросовісність дій учасників цивільних відносин означає відповідність таких певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).
Так, покликаючись на недійсність оспорюваного шлюбу ОСОБА_1 також звертає увагу на перебування відповідачки у хронічних емоційних та психологічних зривах, агресивну та депресивну поведінку, однак будь яких доказів (діагнозів) таких тверджень суду не надає, що не може розцінюватися як добросовісність поведінки учасника цивільних відносин, чесність такої та повага до інтересів іншої сторони.
У контексті доводів апеляційної скарги про відсутність будь яких підстав чи загрози для життя дітей, колегія суддів звертає увагу на те, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і такий триває і на даний час.
З початку повномасштабної військової агресії населені пункти України систематично зазнають ракетних ударів, а в прифронтових містах і селах - бомбардувань, артилерійських та мінометних обстрілів, тому факт зазначеного апріорі становить загрозу життю людини, відтак будь які вжиті заходи безпеки є виправданими.
Таким чином, враховуючи те, що сторони, перебуваючи в шлюбі, вели спільне господарство, виховували малолітню доньку, підтримували відносини як подружжя, колегія суддів розділяє висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання шлюбу недійсним, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги у цій частині та обґрунтованість відповідних висновків місцевого суду.
Поряд з цим, доводи ОСОБА_1 про те, що між подружжям існує спір про визначення місця проживання дитини, а також про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, висновків суду не спростовують, оскільки не входять у предмет доказування в даній справі.
Більше того, незрозумілою, на переконання колегії суддів, є позиція ОСОБА_1 , оскільки у відзиві на позовну заяву про розірвання шлюбу останній просив відмовити у задоволенні такої, а також про примирення, тобто наполягав на продовженні подружнього життя, при цьому, у подальшому стверджує про недійсність шлюбу.
Також колегія суддів звертає увагу на дискреційній повноваження суду першої інстанції на об`єднання, за відповідних підстав, справ в одне провадження, та неможливість оскарження такого рішення суду в апеляційному порядку.
Що стосується висновків суду про розірвання шлюбу, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Звертаючись з позовними вимогами, позивачка стверджує, що подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні цінності, внаслідок цього у них почали виникати непорозуміння та сварки, що, в свою чергу, призвело до окремого проживання з лютого 2022 року, шлюб носить виключно формальний характер.
Відповідач ОСОБА_1 просив про надання строку на примирення (а.с. 37).
Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).
З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, на виконання роз`яснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та ст. 111 СК України застосовував у цій справі заходи для примирення подружжя.
Зокрема, ухвалою суду від 13 квітня 2023 року надано сторонам строк на примирення терміном 2 місяці, провадження у справі зупинено до 13 червня 2023 року, однак у подальшому, ухвалою суду від 13 червня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено таку до судового розгляду на 28 червня 2023 року, тобто примирення не відбулося.
Більше того, колегія суддів враховує те, що справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у суді з лютого 2023 року, тобто більше року, однак станом на цей час примирення між сторонами так і не відбулось, зокрема заяви про відмову від позову позивачка не подала, надалі наполягає на розірванні шлюбу.
В свою чергу, подаючи апеляційну скаргу та не погоджуючись з оскаржуваним рішенням у цій частині, ОСОБА_1 не повідомляє суду конкретні обставини, які б по суті спору, доводили протилежне.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. 
При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
В свою чергу, не вирішення судом першої інстанції клопотання представника відповідача ОСОБА_6 від 28 червня 2023 року про зупинення провадження у справі про розірвання шлюбу до вирішення спору про визнання шлюбу недійсним, шляхом постановлення окремого процесуального рішення, не може залишатися поза увагою апеляційного суду, однак з врахуванням обставин, що склалися, а саме об`єднання в одне провадження ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09 серпня 2023 року цивільних справ за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, про незаконність оскаржуваного рішення, не свідчить (а.с. 61).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жукровського Ярослава Івановича – залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк