Справа № 466/617/22                                Головуючий у 1 інстанції: Гирич С. В. 
Провадження № 22-ц/811/3220/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
з участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Личаківського районного суду м. Львова від  20 вересня 2023 року у справі  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги мотивувала тим, що з вересня 2011 року по вересень 2021 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період перебування у шлюбі ними було придбано декілька земельних ділянок в садово-городньому товаристві «Дружба-Збоїща» м. Львів з часткою 1/2 та машиномісце. Після розлучення вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема трьох земельних ділянок та машиномісця. 
Зазначала, що вказане майно було придбане ними в період шлюбу, воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності шляхом визначення за нею частки машиномісця та частки земельних ділянок, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
З врахуванням остаточно уточнених вимог ОСОБА_1 просила:
здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: земельних ділянок за наступними адресами:
a) м.Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_1 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1091, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1344207346101, частка у майні , площею 0,0536, яку було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р. І. за номером 3883).
б) м.Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_2 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1090, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1344191446101, частка у майні , площею 0,0396, яку було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. за номером 3882).
в) м.Львів, садово-городне товариство кооператив, «Дружба-Збоїща» обслуговуючий земельна ділянка НОМЕР_3 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1089, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1344060446101, частка у майні , площею 0,0387, яку було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. за номером 3881).
Здійснити поділ машиномісця № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1 , яке було придбано ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу машиномісця від 07 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. за реєстровим номером 1127, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 639902146101.
4.Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на частку в кожній із земельних ділянок за наступними адресами:
a) м.Львів, садово-городне товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_1 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1091, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1344207346101, площею 0,0536, яку було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Шафран Р.І. за номером 3883).
б) м.Львів, садово-городне товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_2 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1090, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1344191446101, частка у майні , площею 0,0396, яку було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Шафран Р.І. за номером 3882).
в) м.Львів, садово-городнє товариство кооператив, земельна ділянка 31 «Дружба-Збоїща» обслуговуючий (кадастровий номер 4610137500:08:002:1089, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1344060446101, частка у майні , площею 0,0387, яку було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Шафран Р.І. за номером 3881).
5. Визнати за нею - ОСОБА_1 , РНОКПІІ НОМЕР_5 , право власності на частку машиномісця М07 за адресою АДРЕСА_1 , яке було придбано ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу машиномісця від 07 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.I. за реєстровим номером 1127, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 639902146101.
Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Проведено поділ подружнього майна, виділивши у власність позивачці ОСОБА_1 земельних ділянок, визнавши право власності на 1/2 земельних ділянок:
a) м.Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_1 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1091, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1344207346101, площею 0,0536;
б) м.Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_2 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1090, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1344191446101, частка у майні , площею 0,0396;
в) м.Львів, садово-городнє товариство кооператив, земельна ділянка 31 «Дружба-Збоїща» обслуговуючий (кадастровий номер 4610137500:08:002:1089, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1344060446101, частка у майні , площею 0,0387.
Виділено у власність відповідача ОСОБА_2 машиномісце НОМЕР_6 за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості виділеного майна у сумі 45 711 грн, які згідно квитанції №513Т004VKW від 08 червня 2023 року було сплачено на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 14 518,86 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 86 копійок).
Вищезгадане рішення в частині розподілу майна в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що вона незгідна із таким розподілом спільного майна подружжя як вирішив суд. Відповідач забрав усі документи на майно, самостійно користується машиномісцем за адресою: АДРЕСА_1 де можуть комфортно поміщатися дві машини одночасно.
На даний час у їхньому машиномісці паркуються два авто (одне належить відповідачу, а інше навіть не членам родини).
Для неї користування паркомісцем є вкрай важливе, зважаючи на те, що вона працює дитячим хірургом в ОХМАТДИТі за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться у безпосередній близькості до машиномісця ( АДРЕСА_1 ).
Суд не заперечив факту необхідності поділу майна, яке було придбано у шлюбі. У той же час, суд здійснив нерівноцінний поділ, як по вартісному, цільовому призначенню, так і по практичному використанні на даний час. Суд розглянув вимоги, які не були нею заявлені, чим порушив ст.13 ЦПК України, вийшовши за межі її позовних вимог.
Стверджує, що машиномісце № НОМЕР_4 .(за адресою АДРЕСА_1 ), має площу 28 м.кв., що при поділі поділяється навпіл, оскільки площа 28 м.кв.: 2=14 м.кв,, а по нормах ДБН В.2.3 -15:2007 складає 13,25м.кв. Тобто доказів про неможливість поділу майна (паркомісця) в натурі у матеріалах справи немає, як і немає її згоди на грошову компенсацію частини майна.
Зазначає, що вартість речей, які підлягають поділу, визначається на момент розгляду спору судом. Суд може прийняти рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку надати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності (частини 2, 4, 5 ст. 71 СК), але лише при згоді обох з подружжя з підтверджуючими документами, однак згоди не було і не могло бути з її сторони.
Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року в частині поділу майна подружжя скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання своєї апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2011 року (а.с.7).
13 вересня 2021 року Личаківським районним судом м. Львова було винесено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8-10).
Також встановлено, що у період перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельні ділянки:
a) м.Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_1 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1091, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1344207346101, частка у майні , площею 0,0536, яку було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р. І. за номером 3883);
б) м.Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_2 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1090, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1344191446101, частка у майні , площею 0,0396, яку було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. за номером 3882);
в) м.Львів, садово-городне товариство кооператив, «Дружба-Збоїща» обслуговуючий земельна ділянка НОМЕР_3 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1089, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1344060446101, частка у майні , площею 0,0387, яку було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 07 червня 2019 року посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. за номером 3881).
Також убачається,  що у період перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на машиномісце № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу машиномісця від 07 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. за реєстровим номером 1127, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 639902146101.
Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з реєстру речових прав 294253855 від 11 січня 2022 року (а.с.11-19).
В судовому засіданні встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо поділу майна, в позасудовому порядку вирішити який сторони не змогли, що підтвердили представники в судовому засіданні.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга статті 71 Сімейного кодексу України).
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України).
Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірне майно дійсно придбано у період перебування у шлюбі, а тому таке підлягає поділу як спільне майно подружжя.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що запропонований позивачкою варіант поділу майна подружжя не повністю враховує інтереси обох сторін, оскільки стороною позивачки не надано належних та достатніх доводів щодо технічної можливості використання машиномісця № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1 обома сторонами одночасно. 
Встановлення якогось порядку користування (по черзі) потребує уточнення позовних вимог і таке користування не виключає інші спори між сторонами. Окрім цього, обґрунтованими є доводи відповідача про те, що дроблення земельних ділянок дійсно ускладнить володіння та користування ними, оскільки сторонам належить лише частини ділянок. А тому, суд вважає такий поділ майна неможливим, оскільки він є неефективним, створює перешкоди та незручності у користуванні майном, а тому не відповідає інтересам жодної із сторін.
Разом з тим, суд прийшов до переконання про можливість здійснення поділу в іншому варіанті, зокрема шляхом виділення у власність позивачу ОСОБА_1 земельних ділянок, визнавши за нею право власності на земельних ділянок; виділення у власність ОСОБА_2 машиномісця НОМЕР_6 за адресою АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці вартості виділеного майна у сумі 45 711 грн., оскільки такий варіант буде належним та ефективним, не порушуватиме права сторін та не породжуватиме нові спори.
При цьому суд враховує положення закону про те, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Машиномісце М07 за адресою АДРЕСА_1 є неподільною річчю і тому має бути виділено відповідачу, яким фактично ним користується і воно знаходиться у будинку, де він проживає.
Окрім цього, у випадку поділу земельних ділянок між сторонами, їх частки становитимуть у кожній ділянці, при цьому розмір ділянок є 0,0536 га; 0,0396 га; 0,0387 га, а тому дійсно такий незначний розмір ділянок і наявність іншого власника, крім сторін, робить їх реально неподільними, може породити непорозуміння у користуванні ділянками, нові судові спори, а тому такий поділ не відповідає інтересам сторін.
Тому, з врахуванням того, що машиномісце виділено відповідачу ОСОБА_2 то, спірні ділянки (частки у ділянках) суд першої інстанції виділив одному власнику – позивачці, а з відповідача стягнув різницю у вартості виділеного сторонам майна.
Аналіз статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитись із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №615/1364/16-ц, від 17 серпня 2022 року у справі №522/8676/20, від 01 лютого 2023 року у справі №210/3216/15-ц, від 06 квітня 2023 року у справі №199/291/21.
Обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Факт того, що сторони у добровільному порядку згоди щодо поділу спірного майна не дійшли, а відповідачем не запропоновано інший порядок поділу майна, не може бути правовою підставою для поділу спільного майна подружжя у порядок та спосіб, визначений позивачем.
У даній категорії справ варіант поділу, визначений судом, повинен враховувати інтереси обох сторін і фактичний порядок користування майном, що склався між сторонами.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 496/1069/18 (провадження № 61-20433св21), та у поставі від 17.08.2022 року по справі 522/8676/20.
Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірне майно набуто у період перебування у шлюбі, тому воно є спільним майном подружжя і кожному із подружжя належить частка по .
При цьому колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що слід провести поділ майна не по варіанту, який пропонує позивачка, а в інший спосіб, зокрема, слід виділити у власність позивачки ОСОБА_1 належну частку подружжя у земельних ділянках, визнавши право власності на частину земельних ділянок:
a) м. Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_1 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1091, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1344207346101, площею 0,0536;
б) м. Львів, садово-городнє товариство «Дружба-Збоїща» обслуговуючий кооператив, земельна ділянка НОМЕР_2 (кадастровий номер 4610137500:08:002:1090, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1344191446101, частка у майні , площею 0,0396;
в) м. Львів, садово-городнє товариство кооператив, земельна ділянка 31 «Дружба-Збоїща» обслуговуючий (кадастровий номер 4610137500:08:002:1089, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1344060446101, частка у майні , площею 0,0387;
виділити у власність відповідача ОСОБА_2 машиномісце НОМЕР_6 за адресою АДРЕСА_1 ;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості виділеного майна у сумі 45 711 грн, які згідно квитанції №513Т004VKW від 08 червня 2023 року яке було сплачено на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області та судові витрати.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 26 березня 2024 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.