ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2024 року
м. Київ
Справа № 359/7380/22
Провадження № 51 - 5600 км 23
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю: 
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 , 
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
потерпілого                                                            ОСОБА_6 , 
представника потерпілого                                адвоката ОСОБА_7 , 
засудженого                                                          ОСОБА_8 , 
його захисника                                                     адвоката ОСОБА_9 ,
                        
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12022111100000641 від 11 червня 2022 року, щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Звенигородського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 286 ч. 2 КК України, 
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на вирок Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року щодо нього.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.
У відповідності до ст. 77 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки відносно ОСОБА_8 вказано виконувати окремо.
Стягнуто із  ОСОБА_8  на користь держави 8 883 грн. 88 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Частково задоволено цивільний позов, стягнуто з ОСОБА_8 на користь                  ОСОБА_6 1 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. 
Цивільний позов ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальних збитків, витрат на правову допомогу залишено без розгляду.
Роз`яснено потерпілому право на пред`явлення позову про відшкодування завданих матеріальних збитків та витрат на правову допомогу в порядку, передбаченому ЦПК України.
Прийнято рішення щодо речових доказів.  
Для забезпечення стягнення моральної шкоди залишено арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2022 року (справа № 359/3477/22) на транспортний засіб автомобіль марки «Mercedes-Benz E200D», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 . 
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2022 року (справа № 359/3480/22) на транспортний засіб автомобіль марки «RENAULT CLIO SYMBOL», номерний знак НОМЕР_2 , належний загиблому ОСОБА_10 .
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
11 червня 2022 року близько 15 години 00 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ Е200D», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по 7 км. + 300 м. автодороги «ПСО міста Києва» в межах Бориспільського району Київської області, в напрямку міста Бровари, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року (далі - Правила дорожнього руху), згідно з якими для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху проявив злочинну недбалість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT CLIO SYMBOL», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався попереду в попутному напрямку, зменшивши швидкість руху перед початком виконання маневру повороту ліворуч.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», номерний знак НОМЕР_2 ,  ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. 
Крім цього, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «RENAULT CLIO SYMBOL», номерний знак НОМЕР_2 ,  ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, багатоуламкового перелому 2-го шийного хребця, забою легень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 б), д), 13.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 і заподіянню потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.
Вироком Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12  задоволено частково, скасовано вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від                  02 березня 2023 року щодо  ОСОБА_8 в частині звільнення останнього від відбування призначеного йому покарання. Ухвалено новий вирок, яким призначено  ОСОБА_8  за ст. 286 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.   
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить змінити вирок апеляційного суду щодо нього, призначити йому за ст. 286 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк                    3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Також ОСОБА_8 просить призначити йому за ст. 286 ч. 2 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а в решті залишити вирок апеляційного суду без зміни. Вважає, що призначене йому апеляційним судом покарання не відповідає його особі і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, а вирок апеляційного суду є немотивованим, як того вимагають положення ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України.  Звертає увагу на те, що він має на утриманні двох осіб похилого віку, він є фізичною особою-підприємцем, де має штат найманих працівників у кількості 22 осіб, на постійній основі допомагає військовій частині НОМЕР_3 в протистоянні військовій агресії російської федерації на території України, а саме виділяє спеціальну техніку для обладнання інженерних споруд та укриття. Також звертає увагу на те, що він добровільно відшкодував моральну шкоду потерпілому у повному обсязі.  
Заперечень на касаційну скаргу засудженого від учасників судового провадження не надходило. 
В заяві, яка до початку касаційного розгляду надійшла на адресу касаційного суду,  представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 зазначає про те, що ОСОБА_8 в усній формі висловив своє каяття ОСОБА_6 за наслідками здійсненого правопорушення, в добровільному порядку відшкодував матеріальну шкоду і додатково відшкодував моральну шкоду в сумі 600 000 грн., у зв`язку із чим виправлення засудженого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та потерпіла сторона не заперечує проти задоволення касаційної скарги засудженого. 
Позиції учасників судового провадження 
Засуджений та його захисник в судовому засіданні підтримали касаційну скаргу, вважали її обґрунтованою та просили її задовольнити.
Потерпілий та його представник в судовому засіданні просили задовольнити касаційну скаргу засудженого.
В судовому засіданні прокурор вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення. 
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій за        ст. 286 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.   
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Санкція ст. 286 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших 
причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників,  відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного апеляційним судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_8 через скасування, призначеного йому судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки апеляційного суду щодо призначеного йому покарання без застосування цієї статті.
Приймаючи рішення про неможливість виправлення  ОСОБА_8 зі звільненням його від відбування основного покарання, скасовуючи вирок суду першої інстанції в цій частині та ухвалюючи новий вирок, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції в порушення вищевказаних вимог кримінального закону, не мотивував свого рішення про застосування до  ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України та належним чином не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання. Обґрунтовуючи такий висновок, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, його наслідки у вигляді смерті однієї людини та отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема апеляційний суд вказав, що ОСОБА_8  фактично не визнав своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину та у вчиненому не розкаявся, що, незважаючи на інші обставини, в тому числі дані про його особу, на які суд послався у своєму вироку, не дає  достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, оскільки, враховуючи зайняту ОСОБА_8 позицію щодо свого захисту, його звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 ч. 2 КК України, щодо виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. 
При цьому апеляційний суд зазначив, що усі враховані судом першої інстанції дані про особу засудженого ОСОБА_8 , в тому числі і ті, на які є посилання в касаційній скарзі, та на підставі яких суд першої інстанції застосував до нього ст. 75 КК України, були явно переоцінені судом першої інстанції, оскільки вони в сукупності з іншими конкретними обставинам кримінального провадження, зокрема наслідками у вигляді смерті людини та отримання іншою тяжких тілесних ушкоджень, а також визнання ОСОБА_8 своєї вини лише на стадії судових дебатів, не дають достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення та перевиховання в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України. 
Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання                      ОСОБА_8 , апеляційним судом встановлено не було. 
Дані, що з позитивного боку характеризують особу  ОСОБА_8 , зокрема наявність на його утриманні двох осіб похилого віку, його зайняття підприємницькою діяльністю з працевлаштуванням інших осіб, допомога військовій частині в протистоянні військовій агресії російської федерації на території України, а також відшкодування моральної шкоди потерпілому, на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, також були враховані апеляційним судом при ухваленні вироку та їм була дана оцінка, проте вони не дали апеляційному суду достатніх підстав вважати, що застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України є правильним та достатнім для досягнення мети покарання. 
Врахувавши вказані обставини в їх сукупності, а також позицію представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , висловлену під час апеляційного розгляду, який вважав апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, та погодившись із тим, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням              ст. 75 КК України є м`яким, суд апеляційної інстанції вказав на помилковість висновку суду першої інстанції щодо можливості виправлення  ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства, визнавши неправильним застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України, скасувавши вирок в цій частині та постановивши новий вирок. Новим вироком апеляційний суд визначив, що покарання в межах санкції частини 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з реальним його відбуванням та з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк        3 роки буде справедливим за своїм видом, достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України основне покарання у виді 5 років позбавлення волі, в достатній мірі не врахував дані про його особу, конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його відношення до злочину та поведінку після його скоєння, у зв`язку із чим колегія суддів вбачає підстави для пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_8 покарання з огляду на наступне. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має місце реєстрації та постійне місце проживання, за якими позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, має вищу освіту, одружений, має на утриманні мати та бабусю, які є особами похилого віку, є приватним підприємцем, забезпечуючи робочими місцями 22 осіб та на постійній основі допомагає військовій частині НОМЕР_3 в протистоянні військовій агресії російської федерації на території України, а саме виділяє спеціальну техніку для обладнання інженерних споруд та укриття. Також судами обох інстанцій встановлено, що ОСОБА_8 скоїв злочин з необережності, засудив власний вчинок, в кінці судового розгляду визнав вину у вчиненні злочину та відшкодував потерпілому ОСОБА_6 у повному обсязі стягнуту за вироком суду моральну шкоду в розмірі 1 200 000 грн. Крім того, до початку касаційного розгляду на адресу касаційного суду надійшла заява від представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 в усній формі висловив своє каяття ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення та його наслідки, в добровільному порядку відшкодував матеріальну шкоду і додатково відшкодував моральну шкоду в сумі 600 000 грн. Потерпіла сторона у цій же заяві висловила думку про те, що виправлення засудженого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та не заперечувала проти задоволення касаційної скарги. 
За таких обставин, враховуючи усі зазначені обставини у їх сукупності, колегія суддів вбачає підстави для пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_8  покарання та визначення його в межах, передбачених санкцією ст. 286 ч. 2 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з додатковим покаранням у виді та розмірі визначеному вироком апеляційного суду.
Саме таке покарання колегія суддів вважає за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження нових кримінальних правопорушень, воно буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України. 
Таким чином, касаційна скарга засудженого ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, а вирок апеляційного суду підлягає зміні шляхом пом`якшення засудженому ОСОБА_8 покарання, призначеного за ст. 286 ч. 2 КК України. 
Керуючись ст. ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.
Пом`якшити призначене засудженому ОСОБА_8 покарання за 
ст. 286 ч. 2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
У решті цей вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3