КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
справа №753/10853/23                                                          Головуючий у І інстанції - Гусак О.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/962/2024                        Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
21 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Гуля В.В. (суддя-доповідач)
суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.
за участю секретаря судового засідання - Никифорова І.А.   
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції                       (м. Київ), ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, в якій просив визнати бездіяльність головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у невчиненні дій шляхом винесення процесуального документа про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 09 листопада 2022 року протиправною; зобов`язати головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зупинити вчинення виконавчих дій з виконання судового наказу №753/10729/21, виданого 15 червня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва, шляхом винесення постанови про зупинення виконавчого провадженні НОМЕР_2.
В обґрунтування скарги зазначав, що постановою державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шпаком О.І. від 09 листопада 2022 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу №753/10729/21, виданого 15 червня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей. 
Вказав, що 29 грудня 2022 року його адвокат Якобчук О.М. подав державному виконавцю заяву про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2 на підставі пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач є громадянкою Російської Федерації. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року зобов`язано виконавця розглянути його заяву від 29 грудня 2022 року. 
Посилався на те, що 17 червня 2023 року ним було отримано лист від державного виконавця, в якому зазначено про відмову у задоволенні його заяви про зупинення вчинення виконавчих дій.
Зауважив, що оскільки відповідь на виконання ухвали суду йому надана листом, а не постановою, з підставами відмови у зупиненні виконавчих дій він не погоджується
На підставі викладеного просив скаргу задовольнити.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог скарги.
У мотивування вимог зазначає, що державний виконавець не перевіряв факт та термін перебування (приїзду та виїзду) ОСОБА_3 на території України.
Стверджує, що ОСОБА_3 станом на час внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» і на день звернення із заявою про зупинення виконавчих дій стягувач не перебувала на території України. 
Вказує, що ОСОБА_3 разом з дітьми не проживає в Україні, постійно отримує аліменти «за рішенням суду російської федерації, яке не визнається Україною».
Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що 09 червня 2023 року державний виконавець розглянув клопотання адвоката Якобчука О.М. та встановив, що стягувач ОСОБА_3 має місце реєстрації та проживає в Україні, у зв`язку з чим прийняв рішення про залишення без задоволення його клопотання.
Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 15 червня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі №753/10729/21 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
28 вересня 2022 року адвокат Харчук В.І., який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження.
Постановою головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шпака О.І. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу №753/10729/21, виданого 15 червня 2021 Дарницьким районним судом м. Києва.
29 грудня 2022 року адвокат Якобчук О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав державному виконавцю Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шпаку О.І. заяву про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2.
В обґрунтування заяви зазначав, що стягувач у виконавчому провадженні - громадянка Російської Федерації, а тому виконавче провадження підлягає зупиненню на підставі пункту 10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року у справі №753/2941/23 скаргу адвоката Якобчука О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця задоволено.
Зобов`язано головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шпака О.І. розглянути заяву від 29 грудня 2022 року адвоката                         Якобчука О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2 та повідомити заявника про результат розгляду.
09 червня 2023 року державний виконавець розглянув клопотання адвоката                  Якобчука О.М. та встановив, що стягувач ОСОБА_3 має місце реєстрації та проживає в Україні, у зв`язку з чим прийняв рішення про залишення без задоволення його клопотання.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права.
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Отже, за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.
Так, пунктом 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих провадженнях, стягувачами за якими є російська федерація або такі особи: громадяни російської федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є російська федерація, громадянин російської федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації.
Зазначене обмеження не застосовується до громадян російської федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни російської федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни російської федерації, які проживають на території України на законних підставах.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що стягувач у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу №753/10729/21, виданого 15 червня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Так, у виконавчому листі, виданому Дарницьким районним судом м. Києва 15 червня 2021 року, зазначено наступні відомості щодо ОСОБА_3 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Акту №176 обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 22 серпня 2023 року, складеного комісією відділу соціального захисту та охорони здоров`я населення Бершадської міської ради, який був досліджений судом першої інстанції, комісією при обстеженні встановлено, що ОСОБА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, ОСОБА_3 проживає на території України на відповідній правовій підставі.
Відомостей про те, що ОСОБА_3 позбавлена громадянства України, проживає та/або у встановленому законом порядку зареєстрована на території російської федерації матеріали справи не містять.
Зважаючи на викладені обставини справи та норми закону, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки стягувач у виконавчому провадженні                ОСОБА_3 станом на час вирішення заяви ОСОБА_1 проживала на законних підставах на території України, у державного виконавця у відповідності до пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження.
При цьому місцевий суд правильно зауважив, що оскільки державний виконавець дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження, то підстави для винесення постанови у останнього були відсутні з огляду на те, що жодним нормативним актом, яким керується виконавець при здійсненні своїх повноважень, не зобов`язано виносити постанову у разі відмови у задоволенні заяви, зокрема, про зупинення виконавчого провадження.
Посилання скаржника на те, що  ОСОБА_3 разом з дітьми не проживає в Україні, постійно отримує аліменти «за рішенням суду російської федерації, яке не визнається Україною», не підтверджується жодними доказами, спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами.
Враховуючи наведене, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки ОСОБА_3 зареєстрована та проживає на території України.
Отже, мотиви, з яких скаржник просить задовольнити скаргу, безпідставні.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції обґрунтованого висновку дійшов про відсутність підстав для задоволення поданої скарги за наведених скаржником обставин.
З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та подані докази, надав їм належну правову оцінку та правильно застосувавши норми матеріального права вірно вирішив, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
Ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

 
Головуючий                                                                                           В.В. Гуль

Судді                                                                                                       Ю.О. Матвієнко 

                                                                                                                 Я.С. Мельник