ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року 
м. Київ

справа № 620/18849/21
адміністративне провадження № К/990/29029/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                             Стародуба О.П., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року (головуючий суддя Баргаміна Н.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року (головуючий суддя Черпіцька Л.Т., судді: Пилипенко О.Є., Собків Я.М.) у справі № 620/18849/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про скасування постанови ,

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
20 грудня 2021 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі також відповідач або Управління Держпраці), у якому просив скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 17 вересня 2021 року № 25-01-100/0039/93.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 17 вересня 2021 року № 25-01-100/0039/93.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року залишено без змін.
25 жовтня 2022 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, в якій скаржник просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції.
29 листопада 2022 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувану постанову прийнято без його відома, а документи, необхідні для проведення заходу державного контролю, не були вручені позивачу у законодавчо встановлений строк.
Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 21 липня 2021 року на підставі наказу та направлення посадові особи Управління Держпраці здійснили інспекційне відвідування позивача, у зв`язку з відсутністю у позивача документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування було складено вимогу про надання документів, яку направлено поштовим зв`язком. В подальшому у зв`язку з ненаданням документів було складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю. Вказує, що за створення перешкод у проведенні інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин шляхом ненадання інформації, документів, пояснень відповідачем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу.
Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач притягнув його до відповідальності за невчинення обов`язкових дій, про вчинення яких на момент складання відповідного акту він не знав.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що начальником відділу з питань додержання законодавства про працю та аналітичного забезпечення Управління Держпраці у Чернігівській області Дудар Л. на ім`я начальника Управління Держпраці у Чернігівській області підготовлено доповідну записку від 20 липня 2021 року № 1568 про проведення інспекційного відвідування позивача.
На підставі вказаної доповідної записки, 20 липня 2021 року відповідачем були видані наказ № 1178-Н про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин та направлення № 543 з терміном інспекційного відвідування з 21 по 30 липня 2021 року.
21 липня 2021 року відповідачем винесено вимогу про надання документів № 25-01-100/0130, якою зобов`язано позивача до 10:00 29 липня 2021 року надати документи для проведення заходу державного контролю.
Вказана вимога була надіслана позивачу рекомендованим поштовим відправленням № 1400052311707, яке 23 серпня 2021 року було повернуто відправнику. 
В подальшому інспектором праці Ткаченко С.А. було здійснено спробу проведення інспекційного відвідування, за результатами якої складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю № 25-01-100/0039 від 30 липня 2021 року.
У вказаному акті зафіксовано, що захід державного контролю неможливо провести у зв`язку з ненаданням станом на 30 липня 2021 року на вимогу завірених копій документів.
Листом від 02 серпня 2021 року відповідач позивачу направив акт про неможливість проведення заходу державного контролю № 25-01-100/0039 від 30 липня 2021 року та направлення від 20 липня 2021 року № 543.
19 серпня 2021 року відповідачем сформовано повідомлення № 10-04/6838, в якому з покликанням на пункт 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, зі змінами (далі також Порядок    № 509) повідомлено позивача про одержання 17 серпня 2021 акта про неможливість проведення заходу державно контролю № 25-01-100/0039 від 30 липня 2021 року, яким встановлені факти створення перешкод у проведенні інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , для розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, передбачених абзацом восьмим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.
17 вересня 2021 року Управлінням Держпраці прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення                 № 25-01-100/0039/93, відповідно до якої встановлено створення перешкод у проведенні інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин шляхом ненадання інформації, документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 96 000,00 грн.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій встановили, що направлення від 20 липня 2021 року № 543 та вимога про надання документів        № 25-01-100/0130 від 21 липня 2021 року були скеровані позивачу рекомендованими поштовими відправленнями № 1400052186686 та                               № 1400052311707 відповідно, однак не були отримані позивачем, що підтверджується інформацією з офіційного сайту ТОВ «Укрпошта» із зазначенням причин невручення поштового відправлення «не вручено під час доставки: інші причини».
Судами попередніх інстанцій зауважено, що на момент складення акта про неможливість проведення заходу державного контролю № 25-01-100/0039 від 30 липня 2021 року відповідачем не було перевірено факт вручення або не вручення позивачу вимоги про надання документів № 25-01-100/0130 від 21 липня 2021 року.
З огляду на встановлені обставини, суди дійшли висновку, що у цій справі відсутні докази належного повідомлення суб`єкта відвідування, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про витребування відповідних документів, а тому кваліфікувати дії позивача як створення перешкод у процесі інспекційного відвідування неможливо.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ
В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржником зазначено, що судом апеляційної інстанції застосовані норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 420/5895/18, від 13 червня 2018 року у справі № 820/6755/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 821/818/16.
На думку скаржника, при винесенні рішення суди не врахували того, що ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, відноситься до створення перешкод.
Звертає увагу на обмежені строки проведення інспекційного відвідування, у зв`язку з чим і терміни складання вимоги про надання документів та акта про неможливість проведення інспекційного відвідування обмежені строками проведення інспекційного відвідування.
Вважає, що неотримання позивачем поштової кореспонденції здійснювалося з метою перешкоджання проведення інспекційного відвідування та уникнення відповідальності з питань дотримання норм трудового законодавства.
У відзиві на касаційну скаргу позивач наполягає на необізнаності про існування вимоги, якою відповідач зобов`язував надати документи у визначений строк.
Вважає, що відповідач, маючи достатньо можливостей зв`язатися з ним, в тому числі за допомогою засобів телефонного зв`язку або за місцем трудової діяльності, не вжив таких заходів, а посадові особи навмисно створили формальні умови неінформування про заходи інспектування.
Стверджує, що жодних перешкод Управлінню Держпраці у проведенні інспекційного відвідування не створював, а запитувані документи не надав, оскільки не знав, що відповідач їх запитує.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року       № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп. 6 п. 4 Положення № 96).
Відповідач, Головне управління Держпраці у Чернігівській області, є суб`єктом владних повноважень - територіальним органом Державної служби України з питань праці, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у відповідній області.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 5 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» ( далі також Закон № 877-V).
Так, згідно з абзацу третього статті 1 Закону № 877-V заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно з частинами четвертої та п`ятої статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, серед інших, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.
Частинами другою, третьою статті 7 Закону № 877-V передбачено, що на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).
Водночас, частина п`ята статті 7 Закону № 877-V встановлює, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі)посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.
Вказаний обов`язок органу державного нагляду (контролю) щодо надання суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення) кореспондується з визначеним частиною першою статті 10 Закону правом суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) перевіряти наявність у посадових осіб органу державного нагляду (контролю) службового посвідчення та посвідчення (направлення) і одержувати копію посвідчення (направлення) на проведення планового або позапланового заходу.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі також КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (далі також Порядок № 823).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Пунктом 8 Порядку № 823 передбачено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).
Тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів (пункт 9 Порядку № 823).
Згідно з пунктом 11 Порядку № 823 вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.
У пункті 13 Порядку № 823 закріплено, що під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право, зокрема: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) одержувати копію направлення на проведення інспекційного відвідування; 3) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; коли на офіційному веб-сайті Держпраці не оприлюднено уніфікованої форми акта інспекційного відвідування.
Відповідно до пункту 14 Порядку № 823 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування, визначених пунктом 9 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.
Відтак, у пункті 14 Порядку № 823 наводяться конкретні приклади створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці:
відмова у допуску до проведення відвідування, що полягає у ненаданні на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування;
перешкоди в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку, що включає також права інспектора праці на безперешкодний та без попереднього повідомлення вихід до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; на одержання робочого місця; на одержання від об`єктів відвідування інформації та/або документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування.
Водночас наявність повноважень контролюючого органу на безперешкодний доступ до об`єкта відвідування, у тому числі щодо одержання усіх необхідних матеріалів та робочого місця, не може нівелювати правами суб`єкта господарювання, закріпленими у пункті 13 Порядку, у тому числі щодо одержання копії направлення на проведення інспекційного відвідування, надання пояснень та одержання письмової вимоги інспектора, додержання інспектором праці чинного законодавства, тобто правом на обізнаність із конкретними вимогами інспектора праці та порядком їх виконання.
Відповідно до вимог частини першої статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Положеннями частини другої статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження (абз. 2); недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абз. 7); вчинення дій, передбачених абзацом сьомим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у шістнадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абз. 8).
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013      № 509.
Відповідно до положень Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються, зокрема, на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування (пункт 2).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку (пункт 10 Порядку № 509).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що направлення від 20 липня 2021 року № 543 та вимога про надання документів № 25-01-100/0130 від 21 липня 2021 року були скеровані позивачу рекомендованими поштовими відправленнями                  № 1400052186686 та № 1400052311707 відповідно, однак не були отримані позивачем, що підтверджується інформацією з офіційного сайту ТОВ «Укрпошта» із зазначенням причин невручення поштового відправлення «не вручено під час доставки: інші причини».
Судами попередніх інстанцій зауважено, що на момент складення відповідачем акта про неможливість проведення заходу державного контролю                                    № 25-01-100/0039 від 30 липня 2021 року відповідачем не було перевірено факт вручення або не вручення позивачу вимоги про надання документів                                № 25-01-100/0130 від 21 липня 2021 року.
Відповідач, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не надав належних доказів вручення позивачу вказаної вимоги.
За такого правого регулювання та встановлених обставин, Верховний Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що за відсутності доказів належного повідомлення суб`єкта відвідування про витребування відповідних документів, неможливо кваліфікувати дії позивача як створення перешкод у процесі інспекційного відвідування.
Водночас невиконання вимоги в зазначеній в ній строк не може бути підставою для притягнення до відповідальності, оскільки позивач не отримав вимогу про надання документів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від                   22 жовтня 2020 у справі № 804/4215/17, від 01 грудня 2020 року у справі                        № 520/8842/18, від 13 квітня 2022 року у справі № 580/682/20, від 28 липня 2023 року у справі № 520/13603/19.
Також судами попередніх інстанцій правильно взято до уваги ненадання відповідачем доказів, які свідчать про свідомі та цілеспрямовані дії позивача, спрямовані на створення перешкод для проведення інспекційного відвідування.
Водночас аргументи відповідача про те, що неотримання позивачем поштової кореспонденції здійснювалось з метою перешкоджання проведення інспекційного відвідування та уникнення відповідальності з питань дотримання норм трудового законодавства, були відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки вони не підтверджені жодним доказом, тобто сформовані на припущеннях.
Суд зважає, що відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Отже, до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка. Об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів попередніх інстанцій, фактично зводяться до переоцінки доказів. Проте таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку з дотриманням норм матеріального права.
Слід також зазначити, що у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 420/5895/18, на яку покликається скаржник, судами встановлювалися обставини щодо отримання повідомлення про виклик на розгляд справи про накладення штрафу, а не про вимогу про надання документів, яка потребує вчинення об`єктом відвідування певних дій, позаяк і визначення строку достатнього для її виконання. Відтак, спірні правовідносини у зазначеній справі і справі, яка переглядається, є відмінними.
Також Верховний Суд критично оцінює покликання скаржника на правові висновки, сформовані у постановах від 13 червня 2018 року у справі                                № 820/6755/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 821/818/16, оскільки предмет спору, учасники спірних правовідносин, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин та їх правове регулювання є різними, це виключає подібність спірних правовідносин у цих справах зі справою, що переглядається.
За змістом статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року у справі № 620/18849/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                  С.М. Чиркін
                                                                                О.П. Стародуб
                                                                                В.М. Шарапа