ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/260/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/1502/21 Категорія: 314000000 	Демчик Р.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 лютого 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача	Новікова О. М., 	
суддів секретар  	Сіренка Ю.В., Фетісової Т. Л., Любченко Т.М.,	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, –

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.
Позов обґрунтовано тим, що підприємство забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності в м. Черкаси.
Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинок АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».
Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 вказаного будинку відсутній. У вказаній квартирі зареєстровані 2 особи - відповідачі у справі, які з жовтня 2015 року своєчасно та в повному обсязі не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та підігріву води, внаслідок чого, станом на 01.02.2021 року утворилась заборгованість в сумі 25310,72 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦПК України за прострочення грошового зобов`язання відповідачам нараховано інфляційні в сумі 2465,97 грн. та 3% річних в сумі 1151,86 грн.
На підставі наведеного та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просив суд стягнути з солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в загальній сумі 28 928,55 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси 31 жовтня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги централізованого опалення, постачання гарячої води за період з жовтня 2015 року по 01.02.2021 року в сумі 25310,72 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2465,97 грн., а всього 28928,55 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» судовий збір у розмірі 1135,00 грн.
Судовий збір у розмірі 1135 грн. компенсовано за рахунок держави, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в період з жовтня 2015 року по 01.02.2021 року (період, за який нарахована сума заборгованості) власником квартири АДРЕСА_3 був ОСОБА_2 . Також у вказаній квартирі була та є зареєстрованою ОСОБА_1 .
Разом з тим, відповідно до п. 1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (із змінами), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на зменшення розміру плати , у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Суд врахував те, що ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 не зверталися до позивача з заявами про те, що відповідач ОСОБА_1 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , що давало б позивачу підстави здійснити нарахування за надані послуги в меншому розмірі. Крім цього, судом звернуто увагу на те, що вказаний акт про не проживання складений 28.03.2021 року, тобто після надходження цивільної справи до Придніпровського районного суду м. Черкаси (10.03.2021).
Отже, споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву води, які надавалися позивачем в період з жовтня 2015 року по лютий 2021 року за адресою: м. Черкаси був ОСОБА_2 , як власник квартири та ОСОБА_1 , яка була та є зареєстрованою у вказаній квартирі. З претензіями про ненадання вказаних послуг, надання їх не в повному обсязі або зниження їхньої якості відповідачі до позивача не зверталися.
Щодо застосування строку позовної давності, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність пропуску строку позивачем, оскільки з листа-розрахунку по О/Р 11262052 вбачається, що періодичні оплати відповідачами за послугу постачання тепла були здійснені у квітні 2018 р., травні та червні 2018 року, що свідчить про визнання ними боргу. Будь-яких доказів, які б підтверджували/спростовували той факт, що оплати були здійснено іншою особою, відповідачами надано не було.
Відповідно позовна заява була подана в лютому 2021 року, а остання оплата була здійснена в червні 2018 року, а тому суд дійшов висновку, що строк позовної давності не сплив.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_1 неналежним відповідачем та стягнути борг лише з ОСОБА_2 . 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що між сторонами існує спір щодо квартири АДРЕСА_3 .
В матеріалах справи відсутні докази про досягнення відповідачами угоди або домовленості про порядок користування ОСОБА_1 квартирою та розмір її витрат на утримання квартири. ОСОБА_1 була позбавлена можливості проживати в квартирі та споживати послуги позивача.
Вважає, що заборгованість мав сплатити ОСОБА_2 , як власник квартири, а не ОСОБА_1 як зареєстрована там особа.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Черкаське Хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» вказує, що позивачем до позовної заяви було додано копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_3 , відповідно до яких власником квартири є відповідача.
Також було приєднано копію інформаційної довідки №323-01-10 від 05.01.2021 року, наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, відповідно до якої у вищевказаній квартирі станом на 05.01.2021 року зареєстровані всі солідарні відповідача, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з 30.07.2013 року по теперішній час.
Крім того, ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву було зазначено, що вони з ОСОБА_2 перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі в період з 18.10.2001 року по 21.12.2017 року в цей період була придбана квартира АДРЕСА_3 , а отже квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.
Згідно із частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні із споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Таким чином, оплачувати житлово-комунальні послуги є обов`язоком споживача, а невиконання цього обов`язку відповідачем порушує права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.
Крім того, відповідно до змісту пункту 32 Правил виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Відповідач не зверталася до позивача з такими заявами та не надавала відповідних документів.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішень Черкаської міської ради №520 від 24.05.2000 року та №1480 від 31.10.2007 року надає послуги мешканцям м. Черкаси з централізованого опалення та підігріву води.
Як вбачається з довідки управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 232-01-10 від 16.01.2021 року, за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані 2 особи – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
15.04.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та підігріву води за адресою: АДРЕСА_4 споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленим тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата, час формування 18.02.2021 року) квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 .
Як вбачається з листа розрахунку по о/р № НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_4 ) заборгованість за послуги централізованого опалення, постачання гарячої води за період з жовтня 2015 року по 01.02.2021 року становить 25310,72 грн., інфляційні втрати становлять 2 465,97 грн. та 3% річних становлять 1151,86 грн.
Правовідносини сторін, що виникли на їх підставі, регламентуються такими правовим нормами.
Відповідно до п.п.18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами справи відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виникли правовідносини, які полягають, зокрема, у наявності в споживача зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги. При цьому, відсутність відповідного договору на їх надання не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, враховуючи норми п.1 ч.2 ст.7 вказаного вище закону.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц.
Такі висновки під сумнів скаржником не ставляться.
Відповідачі не надали суду доказів відмови від отримання ними послуг з опалення та гарячого водопостачання від позивача, наявність звернень із відповідними претензіями до підприємства щодо кількості та якості наданих послуг. Квартира, в якій послуги надавалися позивачем, не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку, що також скаржником під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.
Відповідно до вимог п. 6 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Крім того, згідно із ст. 9 закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.
Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.
Аналогічні положення щодо обов`язку нести витрати на утримання житла членами сім`ї наймача містить також ст. 64 ЖК України.
Частина 3 статті 156 ЖК України передбачає, що повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири).
Указані правові норми покладено в обґрунтування апеляційних доводів скаржника щодо необхідності солідарного стягнення з відповідачів вартості наданих комунальних послуг у квартирі, в якій вони проживають.
Одночасно згідно ч. 3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Далі, за змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене вище нормативно-правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд вважає, що в даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано вказав про необхідність стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за надані послуги, а також нараховані на неї на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, так як на відповідачів покладено обов`язок по оплаті наданих комунальних послуг у квартирі, в якій вони зареєстровані.
Такі висновки суду щодо наявності зазначеного обов`язку по оплаті послуг, а також розміру заборгованості, скаржником під сумнів не ставляться.
При цьому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є власником квартири не спростовує її обов`язку по оплаті наданих послуг, який вбачається, зокрема, з положень ст. ст. 64, 156 ЖК України про обов`язок члена сім`ї власника житла нести витрати по його утриманню.
Також має бути відхилене посилання скаржника на те, що відповідач ОСОБА_1 не користується послугами, про заборгованість по яким доводить позивач, адже фактично ОСОБА_1 офіційно у встановленому порядку не відмовилася від послуг, які надавав позивач.
Так згідно п.п. 29, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005, у споживача є право, а у надавача послуг кореспондуючий обов`язок, зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з фактичного місця проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).
Таким чином, для того, щоб відступити від правила по замовчуванню щодо наявності у особи, місце проживання якої законно зареєстровано у квартирі, в якій надаються комунальні послуги, обов`язку по їх оплаті, така особа має подати надавачу послуг відповідну заяву з доказами, що підтверджують її відсутність в такому житлі, що за обставин цієї справи не мало місця та скаржником в апеляційній скарзі не спростовується. В протилежному випадку у надавача послуг є законні підстави виставляти вимогу про їх оплату усім особам, місце проживання яких зареєстровано у квартирі, що відповідатиме приписам ст. ст. 64, 156 ЖК України
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2023 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді