ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/943/24 Справа № 753/10379/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року про повернення скарги  ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), боржник:  ОСОБА_2 , –

ВСТАНОВИЛА:

       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), на дії/бездіяльність органу примусового виконання, повернуто (а.с. 110).
       Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким її скаргу задовольнити (а.с. 138-139).
       Інші учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.
       Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник звернулась зі скаргою з пропуском строку, передбаченого ст. 449 ЦПК України.
       Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
       Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 5 в редакції Закону України «Про виконавче провадження» чинного на час виникнення спірних правовідносин). Аналогічні положення містить і стаття 11 чинного на час подачі скарги Закону України «Про виконавче провадження».
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Положення наведених статей дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.
Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу. Отже, ухвала про залишення скарги на бездіяльність державного виконавця, яка триває, без розгляду з мотивів пропуску процесуального строку подання скарги є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі №127/2-2177/2005 (провадження №61-38328св18) та від 08 липня 2020 року у справі №589/6044/13 (провадження №61-35606св18).
У даній справі, предметом скарги ОСОБА_1 є оскарження дії/бездіяльності державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), що виразились у незаконному накопиченні заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 1/3 частки доходу ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 та Носкова максима у період з січня 2019 року по січень 2021 року; у незаконному утриманні коштів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частки доходу ОСОБА_2 на транзитному рахунку Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у період з березня 2021 року по січень 2022 року; у невиконанні рішення Краматорського міського суду від 11.06.2013 року у справі №234/4954/13-ц у періоди з 04.01.2021 року по 01.03.2021 року та з 01.02.2022 року по 09.06.2023 року; у ненаданні документів по виконавчому провадженню №39107510, а саме: постанови про звернення стягнення на заробітну плату та акту звірки по виконавчому провадженню за весь період, а також у ненаданні скаржнику, як стороні по виконавчому провадженню ідентифікатору доступу до матеріалів виконавчого провадження внесених до САВП. Тобто, заявник фактично оскаржує протиправну бездіяльність органу ДВС, яка полягає у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь стягувача, які на підставі закону віднесені до його компетенції, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені та їх невчинення триває і на даний час.
Посилання суду на те, що рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили 30.05.2023 року, тобто, з цього часу у відповідності до ст. 449 ЦПК України у скаржника почався десятиденний строк на звернення зі скаргою, є помилковими, оскільки, як зазначено вище дії/бездіяльність органу ДВС є триваючими, а постанова Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2023 року не є початком строку, передбаченого ст. 449 ЦПК України, оскільки даною постановою вирішувалось питання щодо перегляду рішення суду першої інстанції, яким було визначено розмір аліментів, який підлягає стягненню з боржника на користь скаржника. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що виконавче провадження №39107510 було відновлено постановою державного виконавця від 09.06.2023 року, яку скаржник отримала лише 14.06.2023 року, а зі скаргою звернулась 17.06.2023 року.
Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 звернулась із зазначеною скаргою поза межами процесуального строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала судді першої інстанції про повернення скарги ОСОБА_1 , що перешкоджає подальшому провадженню у справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379, 382-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року — скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                  В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

                                                                                М.Ю. Лопатіна