ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 466/4814/23
провадження № 61-17857св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,                                
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради,
треті особи: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції                       (м. Львів), ОСОБА_2 ,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, -    ОСОБА_3 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (далі -  Шевченківський ВДРАЦС у м. Львові), ОСОБА_2 , в якому просив: визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виключити попередній запис про батька та внести відомості про нього, як батька, в актовий запис про народження ОСОБА_4 .
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого ОСОБА_5 . Позивач стверджує, що він проживав з ОСОБА_5 однією сім`єю з 2020 року до кінця лютого 2022 року без реєстрації шлюбу. При реєстрації народження дитини запис про батька вчинено за вказівкою матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини - ОСОБА_5 померла. Після смерті матері, син потребує батьківської участі в його житті, а без визнання його батьком він не може забрати сина з дитячого будинку. У зв`язку із цим, позивач змушений звертатись до суду із вказаним позовом. 
26 травня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви посилався на те, що у зв`язку із тим, що мати                       малолітнього ОСОБА_4 померла, розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11 травня 2023 року дитині надано статус сироти, тобто статус дитини, яка може бути усиновлена. Зазначає, що він має намір довести своє батьківство відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і виховувати дитину самостійно. Позивач вказує, що у подальшому йому стало відомо про те, що опіку чи усиновлення дитини має намір оформити  ОСОБА_6 , який є рідним братом померлої матері дитини. Останнім подано документи за місцем своєї реєстрації для встановлення опіки/усиновлення над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вважає, що такі дії свідчать про намірвідібрати у нього сина та в подальшому утруднять реалізацію його батьківських прав. При усиновленні дитини будуть припинені усі його майнові та особисті права, що в свою чергу ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Посилаючись на викладені обставини, просить суд забезпечити позов шляхом зобов`язання Органів опіки та піклування, а також інших органів, до компетенції яких відноситься питання, пов`язані з ініціюванням, підготовкою та участю у процедурі усиновлення, встановлення опіки, їх посадових осіб - зупинити дію по проведенню процедури усиновлення дитини або процедури по встановленню опіки над малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ухвалення рішення у цій справі.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року заяву задоволено.
Зобов`язано Органи опіки та піклування, а також інші органи, до компетенції яких відноситься питання, пов`язані з ініціюванням, підготовкою та участю у процедурі усиновлення, встановлення опіки, їх посадових осіб - зупинити дію по проведенню процедури усиновлення дитини або процедури по встановленню опіки над малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ухвалення рішення у цій справі.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі призведе до утруднення чи неможливості виконання судового рішення чи ефективного захисту прав позивача.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, особа, яка не брала участі у справі, -     ОСОБА_7 , звернувся до суду з апеляційною скаргою. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а доводи про те, що встановлення опіки призведе до неповернення дитини батьку є безпідставними, оскільки відповідно до статті 76 Цивільного кодексу  України опіка, піклування припиняється у разі передачі дитини батькам (усиновлювачам).
При цьому апеляційний суд звернув увагу, що питання усиновлення дитини не вирішується, тому посилання позивача у заяві про забезпечення позову та суду в оскаржуваній ухвалі на втрату зв`язків з дитиною є безпідставними.
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
12 грудня 2023 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року.
 
В касаційній скарзі заявникпросить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу місцевогосуду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом попередньої інстанції судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
22 січня 2024 ОСОБА_6 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
 
26 січня 2024 від ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшов відзив, у якому третя особа просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
23 лютого 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи
Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .
Відомості про батька дитини записані зі слів матері на підставі частини першої  статті 135 Сімейного кодексу України.
Мати дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із розпорядження Шевченківської РА № 250 від 11 травня 2023 року встановлено, що малолітній ОСОБА_4 відповідно до Розпорядження № 135 від 21 березня 2023 року влаштований у КНП ЛОР «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток». Малолітньому ОСОБА_4 надано статус дитини-сироти.
Згідно з Висновком Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про можливість громадянина України ОСОБА_6 бути кандидатом в опікуни/піклувальники від 22 травня 2023 року № 10223-2192, ОСОБА_6 має бажання та можливість взяти на виховання у свою родину дитину - сироту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким має родинні стосунки-дядько по материнській лінії, має бажання дати динині родинну любов та піклуватится про неї. Це рішення є обґрунтоване та обмірковане. Служба у справах дітей вважає, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути опікуном свого малолітнього племінника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 червня 2023 року № 10223/П-667-569 вбачається, що ОСОБА_6 поставлений на облік потенційних опікунів/піклувальників в Службі, кандидатура внесена до ЄІАС «Діти» за                       № 715.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
 
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
 
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
 
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті. 
 
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.
 
У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
 
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.
 
Звертаючись до суду з позовом,    ОСОБА_1 просив визнати його батьком малолітнього   ОСОБА_4 та внести відомості про батька в актовий запис про народження дитини, посилаючись на те, що він є біологічним батьком                    малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
У заяві про забезпечення позову   ОСОБА_1 зазначив, що опіку чи усиновлення малолітнього ОСОБА_4 має намір оформити ОСОБА_6 , який є братом померлої матері вказаної дитини, що у подальшому може призвести до утруднення реалізації його батьківських прав.
 
Апеляційним судом встановлено, що відповідачем у цій справі є орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, а в матеріалах справи відсутні будь-які заперечення відповідача проти позову ОСОБА_1 . 
 
Також судом не встановлено, що у цій справі можливе батьківство                           ОСОБА_1 кимось оспорюється.
Установивши, що виконання рішення у цій справі у разі задоволення позову буде полягати у тому, що позивач буде визнаний і записаний батьком у свідоцтві про народження дитини, а встановлення опіки над дитиною не буде перешкоджати виконанню рішення, оскільки відповідно до статті 76 Цивільного кодексу України, опіка, піклування припиняється у разі передачі дитини батькам (усиновлювачам), приймаючи до уваги, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.
При цьому апеляційний суд правильно звернув увагу, що питання усиновлення малолітнього ОСОБА_4 не вирішується, тому посилання позивача у заяві про забезпечення позову на втрату зв`язків з дитиною є безпідставними.
Колегія суддів Верховного Суду вважає правильними посилання апеляційного суду на те, що забезпечуючи позов, місцевим судом не враховано інтереси малолітньої дитини, яка на даний час перебуває у КНП ЛОР «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток», яка у разі вирішення питання про встановлення опіки мала б можливість до набраннярішенням у цій справі законної сили виховуватись та зростати в належних умовах, а не у дитячому будинку.
Разом із тим, у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судом попередньої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994  року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від  27  вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 403, 410, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             Є. В. Коротенко 
 
А. Ю. Зайцев 
 
М. Ю. Тітов