05.02.24
33/812/67/24

Справа № 479/1503/23 Головуючий у першій інстанції Репушевська О.П.
 
Провадження № 33/812/67/24 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
 
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 лютого 2024 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді Лівінського І.В.,
із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП на нього накладене адміністративне стягнення в дохід держави у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн,

у с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 481518 від 01 листопада 2023 року, водій ОСОБА_1 того ж дня о 15 годині 02 хвилини в селищі Криве Озеро по вул. Шевченка керував автомобілем «ВАЗ 2104», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження огляду відмовився на місці зупинки під відеозапис з нагрудного реєстратора № 3, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення в дохід держави у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Крім того, суд стягнув з нього судовий збір в розмірі 536,80 грн.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану постанову скасувати, а провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що поліцейський мав би діяти в межах своїх повноважень. Перед тим, як вимагати від водія пройти огляд на стан сп`яніння, поліція мала б довести законність його зупинки. У справі відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП, за яке начебто зупинили його поліцейські. Судом не було встановлено, чи правомірно його внесли в базу ІІПС «Армор» та/або ІІПС «ІПНП» як особу, яка перебуває в розшуку. Апелянт не отримував останні півроку повістки з вимогою з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.
Зазначає, що судом першої інстанції також не були досліджені доводи про те, що він знаходиться на лікуванні після перенесеного інсульту, що унеможливлює вживання спиртних напоїв взагалі. Цю інформацію підтвердив й односельчанин, який підійшов пізніше. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції критично поставився до його пояснень щодо відсутності підстав для проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння та зазначив, що він зі скаргою на дії працівників поліції не звертався, що не відповідає дійсності. 
Працівники поліції Гончарук І.І. та ОСОБА_2 мають підроблені посвідчення поліцейського. 
Крім того, скаржник заявив клопотання про залучення до участі у справі Департамент патрульної поліції України як відповідача, посилаючись на вимоги КАС України, а також про витребування документів та відомостей, які стосуються оформлення відносно ОСОБА_1 справ про вчинення інших правопорушень, зокрема, передбачених статтями 126, 210, 210-1 КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 77, 81), клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому, відповідно до положень частини 6 статті 294 КУпАП, його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов наступного.
Клопотання скаржника про залучення до участі у справі Департаменту патрульної поліції України як відповідача у даній справі, та посилання на норми КАС України, є наслідком помилкового тлумачення положень глави 21 КУпАП щодо осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне провадження та задоволенню не підлягає.
Також не підлягає задоволенню зазначене клопотання про витребування документів та відомостей, які стосуються оформлення відносно ОСОБА_1 справ про вчинення інших правопорушень, оскільки такі документи не можуть вважатись належними доказами, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до положень пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 481518, який складений 01 листопада 2023 року о 15 годині 40 хвилин, вбачається, що водій ОСОБА_1 того ж дня о 15 годині 02 хвилин в селищі Криве Озеро Миколаївської області по вул. Шевченка керував автомобілем «ВАЗ 2104», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на місці зупинки відмовився під відеозапис з нагрудного відеореєстротора № 3, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.
Ознайомитися зі змістом протоколу під підпис та дачі пояснень по суті порушення водій відмовився.
Вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395.
Згідно з частинами 1-3 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також факт його відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджений відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, який доданий до протоколу про скоєння адміністративного правопорушення серії ААД № 481518.
Як вбачається з відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, оглянутого в суді апеляційної інстанції, під час спілкування з водієм в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота. У зв`язку із цим працівник поліції запропоновував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки чи у медичному закладі. Спочатку ОСОБА_1 не заперечив пройти такий огляд у лікарні, в якій він знаходиться на лікуванні. Однак після того, як працівник поліції запропонував йому надати документи для оформлення направлення для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, ОСОБА_1 категорично відмовився, посилаючись на те, що його автомобіль безпідставно зупинили. Також поліцейський роз`яснив йому наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. На неодноразову вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відповідав, що він алкоголь не вживав, бо знаходиться на лікуванні у лікарні. 
Отже, працівник патрульної поліції зафіксував у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Вказаний відеозапис зроблений працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), в тому числі щодо безперервності запису з моменту зупинки автомобіля, та коли працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, до моменту його відмови від проходження такого огляду та складання протоколу.
Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
За такого, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненому працівником поліції під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.
Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цією нормою, виражається, зокрема, у такій формі: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Склад такого правопорушення є формальним.
Отже, з моменту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, склад такого правопорушення є закінченим.
Тому для кваліфікації дій за вказаною нормою, достатньою є відмова водія від проходження такого огляду, а тому посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він не вживав алкогольні напої взагалі, оскільки знаходився на лікуванні після перенесеного інсульту, немає правового значення після відмови пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не мали права вимагати від нього проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки безпідставно зупинили транспортний засіб під його керуванням, є необґрунтованими.
Так, підстави зупинення транспортного засобу визначені статтею 35 Закону України «Про національну поліцію».
Зокрема, пунктом 3 частини 1 цієї статі передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо, є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
За частиною 3 вказаної норми поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
На відеозаписі видно, що поліцейський назвав причину зупинки транспортного засобу, а саме повідомив, що водія зупинили для перевірки документів (відпрацювання патрульної поліції), а також про те, що відповідно до положень Закону України «Про національну поліцію» у нього є достатні підстави вважати, що водій ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення. В подальшому поліцейський проінформував ОСОБА_1 проте, що є данні про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 та 210-1 КУпАП.
Крім того, право органів Національної поліції перевіряти водія на стан сп`яніння, кореспондується із обов`язком водія пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного або іншого сп`яніння на вимогу працівника поліції, передбачений пунктом 2.5 ПДР.
Як вбачається з відеозапису у справі, яка є предметом розгляду, водій протягом тривалого часу усіляко намагався ухилитися від виконання вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, стверджуючи, що його зупинили безпідставно, та що він не вживав алкогольні напої. 
На думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, а також не проходити огляд на стан сп`яніння доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.
Такі доводи ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу пройти відповідний огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського.
До того ж, як видно з матеріалів, доданих до апеляційної скарги, доводи ОСОБА_1 про неправомірні дії працівників поліції щодо зупинки його автомобіля, не знайшли свого підтвердження під час перевірки його скарги, поданої відповідно до положень статті 267 КУпАП (а.с. 35-36, 44-45).
Твердження скаржника на те, що працівники поліції мали підроблені службові посвідчення також не підтверджується матеріалами справи.

Посилання  ОСОБА_1 на відсутність в матеріалах справи відомостей про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 та 210-1 КУпАП, не є такими, що суттєво обмежують фундаментальні права і законні інтереси скаржника, вони не впливають на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а тому не можуть вважатись достатніми для закриття провадження по даній справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд в оскаржуваній постанові не урахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17, є необґрунтованими, оскільки у цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду, встановлені різні фактичні обставини.
Помилковість цього посилання апелянта на практику інших судових органів стосується тієї обставини, що в порядку адміністративної юрисдикції розглядаються справи, пов`язані виключно з винесенням органами Національної поліції України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, в яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а тому будь-які позиції у цих справах не є преюдіційними відносно справ, які підвідомчі до розгляду судовим органом з порядком ухвалення відповідних постанов та їх перегляду в порядку статті 294 КУпАП.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Європейський суд з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Отже, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 481518 від 01 листопада 2023 року, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, які цілком узгоджуються між собою, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції правильно встановив, що водій ОСОБА_1 , порушивши вимоги пункту 2.5 ПДР, вчинив адміністративне правопорушення, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП 
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду. Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.
З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції, як того просить апелянт, відсутні.
Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2023 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                         І.В. Лівінський