ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року	Львів	Справа № 380/15743/23 пров. № А/857/23485/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року в справі №380/15743/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ),  Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Морська Г.М.,
час ухвалення рішення – 07.11.2023 року,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                              ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (далі - відповідач 1),  Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач  2), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо проведення перерахунку та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплачених у 2016 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з січня 2016 по березень 2017 включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення,  виплачених у 2016 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з січня 2016 по березень 2017 включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;
- визнати протиправною бездіяльність Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2017-2018 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з квітня 2017 року по лютий 2018 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2017-2018 році та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з квітня 2017 року по лютий 2018 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач - Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) з позовними вимогами: - визнати протиправними дії Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у серпні 2017 року, січні 2018 року відповідно без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди; - зобов`язати Західне регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у серпні 2017 року, січні 2018 року відповідно без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року у справі № 380/14625/23 відкрито провадження, рішення по справі не винесене. Таким чином, оскільки рішення суду у справі № 380/14625/23 не винесене, правових підстав для задоволення позовних вимог до Західного регіонального управління немає, так як позивач просить суд зобов`язати виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889 за період з квітня 2017 року по лютий 2018 року включно з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення щодо якої існує не вирішений спір між сторонами. 
Стверджує апелянт, що позивач був звільнений з військової служби у відповідності до наказу начальника 7- го прикордонного Карпатського загону №377-ОС від 11 квітня 2023 року України, а у відповідності до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №450-ОС від 29 квітня 2023 року, був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповідності до вказаного вище Наказу про виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення було визначено та встановлено, які саме виплати підлягають до здійснення. В Західного регіонального управління немає жодних юридичних підстав здійснювати вказані виплати, оскільки як було зазначено вище, позивач був звільнений саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є самостійною юридичною особою, а тому всі належні виплати має здійснювати саме ІНФОРМАЦІЯ_2 з яким позивач перебував в трудових відносинах на час звільнення.
Звертає увагу апеляційного суду на пропуск позивачем строку звернення до суду.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_4 ) від 29.04.2023 № 450-ОС майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення, звільненого з військової служби наказом начальника 7 прикордонного згону від 11.04.2023 № 377-ОС за підпунктом “г” (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Відповідно до інформації, відображеної у витязі із послужного списку майора запасу ОСОБА_1 та архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення встановлено, що позивач проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у наступних органах Державної прикордонної служби України: - у період із вересня 2014 року по березень 2017 року у Кінологічному навчальному центрі (військова частина НОМЕР_2 ); - у період із квітня 2017 року по грудень 2018 року у Західному регіональному управлінню (військова частина НОМЕР_1 ); - у період із січня 2019 року по червень 2020 року у НОМЕР_5 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_6 ); - у період із липня 2020 року по листопад 2020 року у Західному регіональному управлінню (військова частина НОМЕР_1 ); - у період із грудня 2020 року по квітень 2023 року у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4 ).
Як слідує з документів, наданих позивачу відповідачами на адвокатські запити, позивачу здійснювались нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з грудня 2014 року по лютий 2018 року з затримкою, зокрема: 12.05.2023 нараховано та виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за 2014-2018 роки у розмірі 25149,80 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ ПРИВАТ БАНК.
Вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі-Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
Суд зазначає, що пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Натомість, спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII (в редакції на дату звільнення позивача з військової служби) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Спір у цій справі виник у зв`язку з незгодою позивача щодо не врахуванням відповідачем індексації грошового забезпечення під час обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.10-1 та ч.3 ст.15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2016, 2017 та 2018 роки та не врахуванням відповідачем індексації грошового забезпечення під час обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з квітня 2017 року по лютий 2018 року включно.
Як передбачено пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п.п.30.1,30.3 розділу ХХХ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260  (яка була чинна до 07.06.2019), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
07.06.2018 Наказом Міністерства оборони України №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Положеннями розділу ХХІІІ Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання допомоги для оздоровлення звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення включаються посадовий оклад за відповідним тарифним розрядом, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними штатними посадами.
Згідно із частиною 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Також постановою КМУ від 22 вересня 2010 р. № 889 « Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова № 889) (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Абзацом 2 частини 3   статті 9 Закону № 2011-ХІІ   встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до положень   ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"   від 03.07.1991 № 1282-ХІІ   індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно положень   ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"   індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим   законом, до якого   стаття 9 Закону №2011-ХІІ   містить відсилочну норму, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для обчислення   грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні   не регулюється положеннями   Закону № 2011-XII.
Правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
З огляду на те, що у період 2016 – 2018 місячне грошове забезпечення позивача протиправно не було проіндексоване, відповідно нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди та грошової допомоги на оздоровлення проведено відповідачами, виходячи із непроіндексованого (знеціненого) місячного грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №820/3423/18, постанові від 29 квітня 2020 року у справі №240/10130/19, постанові від 19 березня 2020 року у справі №820/5286/17, постанові від 26 лютого 2021 року у справі №620/3346/19, предметом розгляду яких було включення індексації до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обрахунок та визначення розміру "грошової допомоги на оздоровлення".
Виходячи з вищезазначеного, індексація повинна враховуватися при розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 та щомісячної додаткової грошової винагороди за період 01.2016 – 02.2018. Адже індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця та повинна включатися до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення  та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 889 від 22.09.2010, що безпідставно не було здійснено відповідачами.
Щодо твердження відповідача Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про те, що у нього відсутній обов`язок проводити перерахунок та виплату спірних сум, оскільки позивач був звільнений із 7- го прикордонного Карпатського загону, який є окремою юридичною особою та мав повести із позивачем остаточний розрахунок, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом та не заперечується відповідачами суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 та щомісячної додаткової грошової винагороди за період 01.2016 – 02.2018 були нараховані ними та виплачені позивачу без урахування індексації грошового забезпечення, а саме:
Кінологічним навчальним центром Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) - грошова допомога на оздоровлення у 2016 році та щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889 за період з січня 2016 по березень 2017 включно;
Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) - грошова допомога на оздоровлення у 2017-2018 році та щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889 за період з квітня 2017 року по лютий 2018 року включно.
Враховуючи наведене, оскільки саме відповідачі провели нарахування та виплату позивачу наведених складових грошової винагороди із порушенням, то саме на них покладається обов`язок усунення вказаних порушень.
Також суд вважає помилковим посилання Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 380/14625/23, оскільки предметом розгляду справи № 380/14625/23 є правомірність виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2017, 2018 роках без урахування щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №889. Натомість предметом даної справи є питання врахування індексації при нарахуванні грошової допомоги на оздоровлення та щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №889. Відтак дані позовні вимоги є самостійними та можуть бути вирішені окремо.
Щодо строку звернення до суду із цим позовом суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин") у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Матеріалами справи згідно з наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_4 ) від 29.04.2023 № 450-ОС стверджується, що майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення, звільненого з військової служби наказом начальника 7 прикордонного згону від 11.04.2023 № 377-ОС за підпунктом “г” (через такі сімейні обставини або інші поважні причини пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з 28 квітня 2023 року (а.с.19-20), а з цією позовної заявою останній звернувся 04.07.2023, що стверджується відтиском календарного штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті (а.с.35), тобто в тримісячний місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року N 383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року N 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року N 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.
Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 та від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.
Відтак колегія суддів констатує, що позивач звернувся з цим позовом до суду через 4 дні після закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому строк звернення до суду з цим адміністративним позовом не пропущено.  
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року в справі №380/15743/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року.