ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/4134/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Олефіренко Н.А.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.09.2023  (суддя Максименко Л.Я.) у справі  за позовом   ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,- 

в с т а н о в и В:

У червні 2023р. ОСОБА_1  звернувся із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , в якій позивач просив суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, зарахувати довідку до акта огляду МСЕК, яка підтверджує встановлення групи інвалідності від 14.11.2012 Серія 10 ААБ № 384846, на момент встановлення інвалідності від 14.11.2012 року (2 група), у заявника мається стаж не менше 1 року, відповідно ст. 32 Закону, до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію по інвалідності ОСОБА_1 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.09.2023  адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким  відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач з власної вини не скористався можлвістю проходження чергових обстежень та підтвердження стійкого порушення функцій організму, обумовленого захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи, що є підставою для встановлення групи інвалідності в порядку визначеному законодавством. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 , відповідно до виписки із акта огляду МСЕК №374952 від 29.09.2010 встановлено інвалідність з дитинства 2 групи до 01.10.2012.
Відповідно до виписки із акта огляду МСЕК №384846 від 14.11.2012 позивачу повторно встановлено інвалідність з дитинства 2 групи до 01.12.2014.
Відповідно до виписки із акта огляду МСЕК №395704 від 02.12.2021 позивачу первинно встановлено інвалідність з дитинства 3 групи до 02.12.2023.
20.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії  по інвалідності.
Рішенням від 27.04.2023 вих. №   083850017140 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до  статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92  Конституції  України  визначено,  що виключно законами України визначаються,  зокрема,:1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Частиною 2  статті 19 Конституції України  встановлений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована  Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України  Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування  від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) в редакції на час виникнення спірних правовідносин.
Закон України № 1058-IV  розроблений відповідно до  Конституції України  та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим  Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 8 Закону № 1058-IV  передбачено  право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частина 3  статті 4 Закону №  1058-IV  визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Положенням ч.1  ст. 9 Закону № 1058-IV  відповідно до цього  Закону  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до  ст. 30 Закону № 1058-ІV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого  статтею 32  цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст. 34 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.
Частиною 1 ст. 32 Закону №1058-IV встановлено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп:   до досягнення особою 23 років включно - 1 рік.
З огляду на приписи вказаної вище статті для призначення позивачу пенсії по інвалідності необхідне одночасне дотримання умов:
- встановлення інвалідності;
- наявність страхового стажу відповідно до віку на час настання інвалідності, або на день звернення за пенсією, що визначений ч. 1 ст. 32 Закону №1058-IV.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач є особою з інвалідністю з дитинства.
Первинно інвалідність з дитинства 2 групи згідно з довідкою МСЕК встановлена позивачу з 01.09.2010.
На той час досяг віку 19 років, тобто  підпадає під умови коли достатньо мати 1 рік страхового стажу для призначення вказаного виду пенсії. 
Згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо позивача видно, що на 2010 рік ОСОБА_1 мав більше одного року страхового стажу (за 2008 рік – 4 місяці 8 днів, за 2009 рік -8 місяців 23 дні, за 2010 рік – 6 місяців 2 дні).
Таким чином,  на момент до досягнення 23 річного віку у позивача був 1 рік страхового стажу.
Відповідно до ч.ч. 2 та 2 ст. 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційних скарг порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -
                                                     
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області -залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.09.2023     - залишити без змін. 
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко