Постанова
Іменем України
18 січня 2024 року
м. Київ
справа № 361/794/21
провадження № 51-4470км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 ,
обвинуваченого                                     ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                               ОСОБА_7 ,                       
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурорів, які брали участь у провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, і потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 травня 2023 року в кримінальному провадженні № 12018110130004437 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , 
 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України.   
 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       За вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2022 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 398 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що прокурором не доведено наявність в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
2.       Оскарженою ухвалою Київського апеляційного суду від 29 травня 2023 року вищевказаний вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 змінено, виключено з вироку посилання на недоведеність заподіяння ним потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень. У решті виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_6 залишено без зміни.
3.       Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 26 жовтня 2018 року приблизно о 15:30, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , поблизу дошкільного дитячого закладу «Мандаринка», де також перебувала ОСОБА_8 , яка є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2967/10 від 27 жовтня 2005 року та надає послуги адвоката (правничу/правову допомогу) згідно з договором № 02/02/2018 від 01 лютого 2018 року ОСОБА_6 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_8 фізичної та моральної шкоди як адвокату, який здійснює діяльність, пов`язану з наданням правової допомоги, наніс їй один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого у потерпілої з голови злетів капелюх, після чого відразу наніс їй і другий удар правою рукою в обличчя. Далі ОСОБА_6 намагався сісти в автомобіль, у якому вже знаходилась ОСОБА_6 та її малолітня дитина, однак ОСОБА_8 завадила йому це зробити, а ОСОБА_6 наніс їй ще один удар долонею правої руки в обличчя, а потім один удар ліктем в ділянку грудної клітки та один удар кулаком у ліву частину тулуба збоку.
4.       Крім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи всередині автомобіля таксі та достовірно знаючи, що ОСОБА_8 є адвокатом - представником його колишньої дружини ОСОБА_6 , та будучи невдоволеним її діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги, яка відбувалася раніше та відбувається, перебуваючи на передньому сидінні автомобіля таксі, діючи умисно, з метою заподіяння фізичної шкоди здоров`ю ОСОБА_8 та перешкоджання і припинення її діяльності, пов`язаної з наданням правової допомоги, завдав останній один удар кулаком правої руки в обличчя у ділянку носа.
5.       Своїми умисними діями ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у виді струсу головного мозку та легкі тілесні ушкодження у виді підшкірної гематоми на лівій боковій поверхні грудної клітки в проекції 6-8 ребер.

Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали
6.       У касаційних скаргах прокурорів та потерпілої порушується питання про скасування ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Заявники не погоджуються з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність надання потерпілою ОСОБА_8 як адвокатом правової допомоги колишній дружині ОСОБА_6 під час інкримінованих останньому подій. Наполягають, що завдання ним тілесних ушкоджень потерпілій пов`язано зі здійсненням нею як адвокатом діяльності з надання правової допомоги. Крім того, вказують на те, що, встановивши у ході апеляційного розгляду наявність у діях обвинуваченого ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, апеляційний суд усупереч вимогам ч. 3 ст. 337 КПК України не змінив правову кваліфікацію інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України, а погодився з безпідставним виправданням ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні, унаслідок чого порушені права потерпілої залишились жодним чином не відновленими. При цьому не усунув суперечності у вироку суду першої інстанції в частині підстав виправдання. Також зазначають про порушення під час судового розгляду прав учасників судового провадження та вимог ст. 336 КПК України через участь обвинуваченого ОСОБА_6 у судових засіданнях у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, а не визначених цим Кодексом, та вважають, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить належних і достатніх мотивів на користь прийнятого ним рішення.
 
Позиції інших учасників судового провадження
7.       У засіданні суду касаційної інстанції прокурор підтримав подані касаційні скарги і просив їх задовольнити.
8.       Обвинувачений і захисник заперечили проти задоволення касаційних скарг.
 
Мотиви Суду
9.       Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
10.   Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
11.   Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
12.   Частиною 2 ст. 398 КК України встановлена відповідальність за умисне заподіяння захиснику чи представнику особи або їх близьким родичам легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги.
13.   Виправдовуючи ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 398 КК України, суд першої інстанції у вироку зазначив, що дії потерпілої ОСОБА_8 під час інкримінованих обвинуваченому подій поблизу дошкільного дитячого закладу «Мандаринка» виходили за межі надання нею правової допомоги колишній дружині обвинуваченого ОСОБА_6 згідно з умовами укладеного між ними договору № 02/02/1018 від 01 лютого 2018 року про надання такої допомоги. Також за результатами дослідження та оцінки доказів суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами не доведено нанесення обвинуваченим легких тілесних ушкоджень потерпілій. 
14.   Не погодившись з виправдувальним вироком стосовно  ОСОБА_6 , прокурор і потерпіла оскаржили цей вирок в апеляційному порядку. Заперечили наведені у вироку мотиви визнання доказів обвинувачення недопустимими та наполягали на наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України. Тому просили апеляційний суд виправдувальний вирок суду першої інстанції скасувати і ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за цією нормою кримінального закону.
15.   За результатами апеляційного розгляду, у ході якого за участю обох сторін кримінального провадження було проведено часткове судове слідство та повторно досліджено докази, суд апеляційної інстанції з наведенням у своїй ухвалі докладних мотивів, із якими погоджується також і колегія суддів касаційного суду, визнав помилковими висновки місцевого суду про відсутність належних і допустимих доказів заподіяння ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень потерпілій. 
16.   Водночас, незважаючи на встановлення факту заподіяння обвинуваченим таких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , апеляційний суд вирішив, що їх отримання не пов`язане з діяльністю із надання останньою правової допомоги колишній дружині ОСОБА_6 під час інкримінованих йому подій поблизу дошкільного закладу «Мандаринка». Зокрема зазначив, що той факт, що ОСОБА_9 як адвокат на підставі належно оформлених документів під час конфлікту з ОСОБА_6 представляла інтереси його дружини, не спростовує тієї обставини, що застосування нею фізичного впливу з метою перешкодити його діям, спрямованим на спілкування з колишньою дружиною та дитиною усупереч бажанню останніх, не є видом правової допомоги.
17.    Колегія суддів касаційного суду не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що за встановлених у цьому кримінальному провадженні фактичних обставин дії ОСОБА_8 виходили за межі обсягу послуг у рамках надання правової допомоги. 
18.   Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що судами попередніх інстанцій достовірно встановлено факт обізнаності обвинуваченого ОСОБА_6 із тим, що ОСОБА_8 є адвокатом та надає правову допомогу його колишній дружині.
19.   Мотивом вчинення злочину, передбаченого ст. 398 КК України, може бути бажання припинити певні дії захисника чи представника особи або помста за їх діяльність. При цьому суб`єктивна сторона складу цього злочину не пов`язана з точною обізнаністю винного зі змістом тих повноважень, які в даний момент виконує потерпілий. Достатньо, щоб винний усвідомлював той факт, що захисник або представник особи здійснює свою діяльність.
20.   Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України(справа про право на правову допомогу) правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Конституційне право  кожного на  правову  допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації,  захисту та охорони інших прав і свобод  людини  і  громадянина,  і  в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а  й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних чи юридичних осіб.
21.   Надаючи правову оцінку діям ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції не зважив на багатоаспектність змісту правової допомоги, що призвело до неправильного застосування ним закону України про кримінальну відповідальність через незастосування закону, який підлягає застосуванню. Тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати вищенаведене та прийняти законне й обґрунтоване судове рішення. При цьому проведення під час воєнного стану судового засідання у режимі відеоконференцзв`язку з використанням учасником судового провадження власних технічних засобів слід вважати таким, що не порушує вимог ст. 336 КПК України.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПКУкраїни, колегія суддів 
ухвалила:
Касаційні скарги прокурорів, які брали участь у провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, і потерпілої ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 травня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                               ОСОБА_3