ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 755/17242/23                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Яровенко Н.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві, сержанта поліції Богдан Владислава Петровича поліцейського роти № 7 батальйону № 1 полку № 1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Управління патрульної поліції в м.Києві, сержант поліції Богдан Владислав Петрович, поліцейський роти № 7 батальйону № 1 полку № 1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві, сержанта поліції Богдан Владислава Петровича поліцейського роти № 7 батальйону № 1 полку № 1 повернуто позивачці.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а відтак наявні підстави для скасування спірної ухвали суду.
Колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 312 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 литопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано заявнику строк у три дні, з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом викладення позову у новій та виправленій редакції у відповідній кількості примірників до кількісного складу учасників процесу та з доказами сплаченого судового збору або доказів, що підтверджують наявність підстав для звільнення ( відстрочення, розстрочення), та копії оскаржуваної постанови , а у випадку її відсутності у позивача - клопотання про витребування вказаної постанови в уповноваженого органу .
Позивачу було роз`яснено, що у разі усунення недоліків у вказаний строк, заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. У разі невиконання ухвали у зазначений строк, заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.
На виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року заявником подано уточнення до позовної заяви
Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні підстави для повернення позовної заяви, позаяк вимоги ухвали суду від 13 жовтня 2023 року не виконані в повному обсязі, а саме в частині подачі позовної заяви в новій редакції та у відповідності до кількості сторін по справі.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
На виконання вимоги суду про усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 подано уточнення до позовної заяви від 07.11.2023, де викладено свою позицію стосовно відповідачів, надано документ про сплату судового збору та клопотання про витребування в уповноваженого органу оригіналу спірної постанови.
Колегія суддів звертає увагу на постанову від 03.03.2021 у справі № 340/1916/20, у якій Верховний Суд підкреслив, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір. Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить та ж таки ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).
Поряд з наведеним, положеннями ч. 3 ст. 48 КАС України передбачено, що у випадку якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Таким чином, суд наділений повноваженнями щодо заміни відповідача у випадку, якщо під час розгляду справи дійде висновку про заявлення вимог позивачем до неналежного відповідача (відповідачів).
Стосовно не усунення недоліків в частині подання позовної заяви відповідно до кількості сторін по справі, то за вказаних обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначений недолік не може бути достатньою правовою підставою для повернення позовної заяви.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що недоліки, про які вказано судом першої інстанції, не можуть бути правовою підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_1 та, як наслідок, позбавлення останньої доступу до правосуддя.
При розгляді апеляційної скарги судова колегія враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Белет проти Франції», відповідно до яких стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Таким чином, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому спірна ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві, сержанта поліції Богдан Владислава Петровича поліцейського роти № 7 батальйону № 1 полку № 1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                              В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                 Я. М. Василенко

                                                                                          О. М. Ганечко