ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року	Львів	Справа № 260/1558/23 пров. № А/857/9372/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Гудима Л.Я., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 260/1558/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

суддя в 1-й інстанції – Калинич Я. М.,
час ухвалення рішення – 26.04.2023 року,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 26.04.2023 року,

                                                              ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Головне управління ДПС у Закарпатській області (далі – позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом  до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення податкового боргу у розмірі 22034,70 грн. по платежу 5018050400 «Єдиний податок з фізичних осіб». 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що податковим органом протиправно проведено камеральну перевірку, за результатами якої було складено акт від 14.01.2021 року, відповідно до якого за відповідачем обліковується податковий борг зі сплати єдиного податку з фізичних осіб, та винесено податкове повідомлення-рішення № 0001672/07-16-24-05/ НОМЕР_1 від 23.03.2021. Скаржник наголошує, що ГУ ДПС у Закарпатській області вийшло за межі своїх повноважень, оскільки під час проведення вказаної перевірки здійснило аналіз порядку визначення платником податків складу податкових зобов`язань та повноти їх нарахувань. Також зазначає, що контролюючим органом протиправно включено в суму податкового боргу нарахування єдиного податку за період січень-лютий 2021 року, позаяк такі нарахування відбулись вже після анулювання реєстрації позивача як платника даного виду податку. Окрім того, на думку, відповідача податкове зобов`язання не є узгодженим, так як на момент розгляду справи в суді першої інстанції строк на адміністративне оскарження податкового-повідомлення рішення № 0001672/07-16-24-05/ НОМЕР_1 від 23.03.2021 не закінчився (тривав до останнього дня карантину).
Також відповідач звертає увагу на пропущення позивачем строків звернення до суду з цим позовом.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в контролюючому органі на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, обравши другу групу платника єдиного податку.
Станом на 08.02.2021 року відповідач припинив підприємницьку діяльність на підставі власного рішення.
Згідно з карткою особового рахунку платника податків за відповідачем числиться податкова заборгованість в сумі 22034,70 грн. з єдиного податку з фізичних осіб. 
На підставі долучених до матеріалів позовної заяви документів судом встановлено, що податкова заборгованість на вказану вище суму утворилася в результаті наступного.
Відповідачем до податкового органу було подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування № 070617065295 від 22.02.2017 року, у вказаній заяві відповідач обрав ставку податку у розмірі 15% до розміру мінімальної заробітної плати. З врахуванням вищенаведеного, ставка єдиного податку становить 15% до розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 року - 625,95 грн. (4173,00*15%), станом на 01.01.2020 року - 708,45 грн. (4723,00*15%), станом на 01.01.2021 року – 900,00 грн. (6000,00*15%).
Відповідачу нараховано єдиний податок за січень-грудень 2019 року у розмірі 7511,40 грн. (625,95*12 міс.), за січень-грудень 2020 року у розмірі 8501,40 грн. (708,45*12 міс.), за січень-лютий 2021 року у розмірі 1800,00 (900,00*2 міс.).
У зазначених періодах єдиний податок сплачувався частково, а саме: у розмірі 521,55 грн. У зв`язку з чим, несплаченою залишається сума заборгованості в розмірі 22034,70 грн.
Працівниками контролюючого органу проведено камеральну перевірку щодо дотримання граничних термінів сплати єдиного податку з фізичних осіб – суб`єктів підприємницької діяльності, за наслідками якої складено акт перевірки від 14.01.2021 року № 547/07-16-24-05/ НОМЕР_1 та винесено податкове повідомлення-рішення від 23.03.2021 року № 0001672/07-16-24- 05/3024919078 про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 4743,45 грн.
Вказане податкове повідомлення-рішення було направлено на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримане таким (штриховий кодовий ідентифікатор поштового відправлення АТ «Укрпошта» - 8960010155382), що підтверджується матеріалами справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
У пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 15.1. ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).
Згідно з пп. 14.1.156  п.14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків.
Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.
За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Згідно з пунктом 54.1, 54.5 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Положеннями пункту 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
При цьому, пункт 59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1. ст. 41 ПК України контролюючими органами щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи).
Підпунктами 19-1.1.22 та 19-1.1.45 пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють функції з погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів, а також звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.
Пунктом 87.11 статті 87 ПК України встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Як стверджується матеріалами справи, працівниками контролюючого органу проведено камеральну перевірку дотримання граничних термінів сплати єдиного податку з фізичних осіб – суб`єктів підприємницької діяльності, за результатами якої складено акт перевірки від 14.01.2021 року, відповідно до якого за відповідачем обліковується податковий борг зі сплати єдиного податку з фізичних осіб, та винесено податкове повідомлення-рішення № 0001672/07-16-24-05/3024919078 від 23.03.2021.
Вказане податкове повідомлення-рішення направлялось відповідачу та отримане ним, що підтверджується підписом останнього на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Оскільки відповідачем згідно зі ст. 56 ПК України ані на момент розгляду справи в суді першої інстанції, ані на момент апеляційного провадження не розпочата процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення № 0001672/07-16-24-05/3024919078 від 23.03.2021 року, то колегія суддів приходить до переконання, що сума штрафу за платежем 5018050400 «Єдиний податок з фізичних осіб» в розмірі 4743,45 грн. є узгодженою.
На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1. ст. 59 ПК України Головним управлінням ДПС у Закарпатській області надсилалася відповідачу за його податковою адресою податкова вимога від 21.03.2019 року за № 4060-52 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, проте поштовий конверт було повернуто за формою № 20 (штриховий кодовий ідентифікатор поштового відправлення АТ «Укрпошта» - 8960007559200). 
Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У пункті 42.3 статті 42 ПК України передбачається, що у разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначеннями причини невручення.
Колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 липня 2022 року  у справі № 640/3437/21, згідно з якими, податкова вимога, надіслана контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученою також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення. Контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №420/26492/21 та від 28 лютого 2023 у справі №160/27532/21.
Отже, надіслана за зареєстрованою адресою платника податкова вимога та не вручена платнику з інших причин, не залежних від пошти та податкового органу, вважається одержаною цим платником. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказана податкова вимога не оскаржувалась та не відкликалась, а тому така є чинною.
Що ж стосується тверджень апелянта про протиправність нарахувань позивачем єдиного податку з фізичних осіб за період січень-лютий 2021 року, то суд апеляційної інстанції відхиляє їх з огляду на таке.
Так, відповідач посилається на акт камеральної перевірки № 547/07-16-24-05/ НОМЕР_1 від 14.01.2021 року, в якому вказано, що реєстрація ОСОБА_1 як платника єдиного податку підлягає анулюванню 31.12.2020 року. Відтак, на переконання відповідача, зазначені нарахування не можуть включатись в суму податкового боргу, оскільки відбулись вже після анулювання реєстрації позивача як платника даного виду податку.
При цьому, матеріалами справи стверджується, що 08.02.2021 року державним реєстратором внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис за № 23120000000001819 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця – ОСОБА_1 за власним рішенням, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Згідно з ч. 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Так, відповідно до п. 295.8. ст. 295 ПК України у разі припинення платником єдиного податку провадження господарської діяльності податкові зобов`язання із сплати єдиного податку нараховуються такому платнику до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому анульовано реєстрацію за рішенням контролюючого органу на підставі отриманого від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.
Пунктом 65.10. статті 65 ПК України визначено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.
Пунктом 97.3. статті 97 ПК України передбачено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.
Згідно з підпунктом 97.4.3. пункту 97.4. статті 97 ПК України особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, є стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.
Як наслідок, припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності та не змінює порядків виконання таких зобов`язань, тобто не звільняє від обов`язку погашати податковий борг, який виник за час здійснення підприємницької діяльності, оскільки у відповідності до підпункту 97.4.3. пункту 97.4. статті 97 ПК України особою відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи-підприємця є така фізична особа.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення позивачем строків звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин.
Законом України від 17 березня 2020 р. №533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» підрозділ 10 розділу ХХ ПК України доповнено п. 52-2 (у редакції від 13.05.2020), зокрема абзацом такого змісту: «на період з 18.03.2020 до останнього календарного дня місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу».
02.04.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби CОVID-19», згідно з яким розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду продовжуються на строк дії такого карантину.
У подальшому, 17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 р. №731-IX (далі Закон №731-IX), яким пункт 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України викладено у новій редакції.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону №731-IX також встановлено, що процесуальні строки, що були продовжені відповідно до відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону від 30 березня 2020 р. №540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.
Відтак з 06.08.2020 зазначені у Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки відновили свій перебіг.
Разом з тим, перебіг строків, визначених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України було автоматично продовжено з 18.03.2020 до 06.08.2020, крім того, абзацом 10 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України було зупинено перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на час дії карантину, що діє і станом на час розгляду даної справи, були продовжені строки, встановлені статтею 102 ПК України.Таким чином, ГУ ДПС у Закарпатській області звертаючись з даним позовом про стягнення із ОСОБА_1 податкового боргу, строк, передбачений, ст. 102 Податкового Кодексу України пропущено не було.
В частині посилань апелянта на положення пункту 52-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.
Згідно п.52-1 та п. 52-2 пункту 52 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за, зокрема, порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.
Протягом періоду з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.
За вказаних обставин мораторій на проведення перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) поширюється лише на документальні та фактичні перевірки.
У даному випадку ГУ ДПС у Закарпатській області було проведено саме камеральну перевірку, (за результатами якої винесено податковеповідомлення-рішення, на підставі якого заявлено стягнення) яка є окремим видом перевірок згідно вимог п. 75.1 ПК України.
Окрім того, за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій, зокрема, порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість.
Таким чином, чинним законодавством визначено, що звільнення від застосування штрафних санкцій у тому числі у вигляді пені не застосовується за порушення сплати податку на додану вартість.
Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПКУ органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПКУ орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Щодо п.52-8 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України суд зазначає.
Відповідно до п.52-8 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених, зокрема, ст.56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених ст.56 цього Кодексу.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановами KMУ від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981, від 15.12.2021 №1336) було прийняте рішення: з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 31.03.2022 на території України встановити карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від11.03.2020 №211.
Втім, відповідно до вимог ст.52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (у редакції Закону України від30.03.2020 №540-ІХ) за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за порушення вимог законодавства в частині порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.
Протягом періоду з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Тобто, штрафні санкції не можуть бути застосовані щодо порушень законодавства, які допущені платником податків у період починаючи з 01.03.2020, окрім, в тому числі, за порушення вимог законодавства в частині порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення від 23 березня 2021 року №0001672/07-16-24-05/3024919-78, винесене у зв`язку з порушенням термінів сплати авансових внесків єдиного податку за серпень 2018 року, за 2019 рік та січень-лютий 2020 року, тобто за період до виникнення карантину.
А тому, суд приходить до висновку про неможливість розповсюдження приписів п.52-8 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України на відповідача щодо зазначеного вище податкового повідомлення-рішення. 
Щодо доводів скаржника стосовно проведення позивачем камеральної перевірки та рішення, прийнятого за її результатами,  судова колегія зауважує наступне.
У даній справі вимогами заявленого контролюючим органом позову є саме стягнення податкового боргу, тобто предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, у той час як питання правомірності проведення перевірки контролюючим органом, прийняття податкових повідомлень-рішень, як і питання правильності визначення у них суми відповідного податкового зобов`язання, не є предметом цього спору.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.02.2019 року по справі № 824/399/17-а (провадження № К/9901/53274/18).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зважаючи на те, що відповідачем сума податкового боргу станом на день звернення позивача з даним позовом добровільно не сплачена, доказів погашення наявного податкового боргу відповідачем суду не надано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податкова заборгованість відповідача у розмірі 22034, 70 грн підлягає стягненню в судовому порядку.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 260/1558/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 03 січня 2024 року.