справа № 758/10298/21                             головуючий у суді І інстанції Скрипник О.Г.
провадження № 22-ц/824/5846/2024            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
19 лютого 2024 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення суми страхового відшкодування, -
В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та з урахуванням збільшених позовних вимог (а.с.174-191, т.1) просила суд  стягнути з відповідачаматеріальний збиток у вигляді недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 14208,81 грн.; інфляційне збільшення суми невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 1816,63 грн.; 3% річних нарахованих на суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 630,41 грн., за період з 17 червня 2020 року по 08 грудня 2021 року включно; пеню нараховану на суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 2 904,83 грн., за період з 17 червня 2020 року по 08 грудня 2021 року включно; пеню, інфляційне збільшення суми основного боргу та 3% річних нараховувати до стягнення на суму 14 208,81 грн., за період починаючи з дати прийняття рішення суду до моменту повного виконання рішення; понесені витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 2 500 грн.; моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Hyundai Elantra» (реєстраційний номер   НОМЕР_1 ), якимкерувала ОСОБА_2 та транспортного засобу «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом). В результаті даної ДТП належний позивачу на праві власності, автомобіль «Range Rover Evoque» зазнав механічних пошкоджень, тобто, було завдано матеріального збитку. 17 вересня 2019 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_3 був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3929394, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв, що експлуатують транспортного засобу «Hyundai Elantra» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ). Відповідно до Звіту № 2876 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 23 березня 2020 року, складеного на замовлення ТОВ «СЗУ Україна», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), без урахування ПДВ у результаті пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди становить 4 956 грн. 58 коп. Вказана сума була сплачена відповідачем на рахунок позивача. Позивач зазначала, що звернулась до офіційного дилеру ТОВ «Віді-Пауер» для здійснення відновлювального ремонту, де було виставлено рахунок № ПАсС-0005702 від 26 березня 2020 року на суму 25 017 грн. 76 коп. Звернувшись до страхової компанії із заявою про доплату страхового відшкодування, відповідач повідомив позивача, що у разі надання Акту виконаних робіт та платіжних документів, що підтвердять факт оплати ремонту транспортного засобу на СТО - ТОВ «Віді-Пауер», розмір страхового відшкодування буде переглянуто з врахуванням ПДВ та розцінок даної СТО. Зазначає, що складений оцінювачем ОСОБА_4 . Звіт №2876 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 23 березня 2020 року, не може бути прийнятий як належний і допустимий доказ розміру завданої позивачу шкоди, оскільки експерт не є атестованим судовим експертом. Згідно наданого позивачем висновку № 1-08/11 від 08 листопада 2021 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, виконаного судовим експертом Українського центру судових експертиз Таракановим Ю.Ю., матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), в результаті його пошкодження під часдорожньо-транспортної пригоди, станом на 13 листопада 2019 року становить 17 323 грн. 93 коп., з урахуванням ПДВ на замінні складові та матеріали: 1 879 грн. 32 коп. Крім того, з огляду на виплату відповідачем страхового відшкодування не в повному обсязі зі страхової компанії на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати на загальну суму 1 816 грн. 63 коп., 3 % річних на загальну суму 630 грн. 41 коп. та пеня на загальну суму 2 904 грн. 83 коп. Посилаючись на викладене, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року позов  ОСОБА_1  задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 14 208 грн. 81 коп., інфляційні витрати в сумі 1816 грн. 63 коп., три відсотки річних в сумі 630 грн. 41 коп., а також пеню в сумі 2 904 грн. 83 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ПАТ «Страхова компанія «УСГ» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в частині вимог про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних, пені, моральної шкоди та судових витрат відмовити. Крім цього, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 14 208 грн. 81 коп. та зменшити в цій частині відшкодування до 10 488 грн. 03 коп. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує про те, що суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог позивача не застосував спеціальний закон - Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не врахував всіх заперечень відповідача на позовну заяву та не дав їм правової оцінки. Зокрема зазначає, що розрахунок розміру моральної шкоди необхідно здійснювати виключно на підставі ст. 26-1 цього Закону та вираховувати її розмір безпосередньо з розміру заподіяної позивачу шкоди здоров`ю. Однак, ПАТ «Страхова компанія «УСГ» страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_1 не проводило та в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 13 листопада 2019 року, така шкода не була завдана здоров`ю останньої. На думку відповідача, моральна шкода не може бути розрахована і позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню в повному обсязі. Позиція аналогічного змісту викладена у постановах Верховного Суду (від 07 березня 2018 року справа № 157/353/16-ц; від 28 листопада 2018 року справа № 357/12069/14-ц; від 03 квітня 2019 року справа № 553/3281/14-ц). Крім того, відповідач вказує на те, що позовні вимоги позивача щодо відшкодування збитків  внаслідок пошкодження транспортного засобу, що перевищують 10 488 грн. 03 коп. не підлягають задоволенню. Відповідно до висновку експерта №1-08/11 від 08 листопада 2021 року, матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на дату 13 листопада 2019 року складає 17 323 грн. 93 коп., а тому розрахунок суми страхового відшкодування є таким: з урахуванням ПДВ на замінні складові та матеріали - 1 879 грн. 32 коп., 17 323 грн. 93 коп. - 1 879 грн. 32 коп. - 4 956 грн. 58 коп. (раніше сплачене страхове відшкодування) ? 10 488 грн. 03 коп. Щодо порушення судом норм процесуального права, відповідач  зазначає, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, перше судове засідання було призначене на 11 жовтня 2021 року, а тому відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України позивач мав право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, а саме до 11 жовтня 2021 року, або змінити предмет чи підставу позову не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання, до 06 жовтня 2021 року, однак позивач цього вчасно не зробила, чим порушила вимоги процесуального закону та подала заяви про уточнення позовної заяви про зменшення та збільшення вимог  від 08 жовтня 2021 року та 16 листопада 2021 року. На думку відповідача, висновки експертів від 30 вересня 2021 року та 08 листопада 2021 року подані позивачем, не могли бути прийняті судом до розгляду, а також про відшкодування інфляційних втрат, трьох процентів річних, пені, судових витрат і відшкодування моральної шкоди. Вважає, що доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті первинної позовної заяви. При цьому, відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду, зазначені у постановах від 25 червня 2019 року (справа № 924/1473/15), від 22 липня 2021 року (справа № 910/18389/20), від 15 жовтня 2020 року (справа № 922/2575/19), від 10 грудня 2019 року (справа № 923/1061/18), від 19 грудня 2019 року (справа № 925/185/19), від 23 січня 2020 року (справа № 925/186/19). Відповідач також зазначає, що вимоги про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, на проведення експертизи були заявлені позивачем не в першій позовній заяві, а через 4 місяці у заяві про збільшення позовних вимог від 16 листопада 2021 року, яка була прийнята судом до розгляду в порушення норм ЦПК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції правомірно застосував положення статей 23, 1167 ЦК України в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди та не врахував ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що відповідач неправильно розрахував належну суму до сплати страхового відшкодування в розмірі 10 488 грн. 03 коп., оскільки розмір невиплаченого відшкодування складає 14 208 грн. 81 коп., з урахуванням витрат на заміну датчика  системи паркування передній лівий (пошкоджений під час ДТП) транспортного засобу «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ). Позивач не вбачає порушення норм процесуального права, на які є посилання в апеляційній скарзі відповідача, а саме порушення вимог ст. 49 ЦПК України, оскільки відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач  вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 11 жовтня 2021 року справа по суті не розглядалася і її розгляд було відкладено  на 08 грудня 2021 року, тому позивачем були подані заяви про уточнення позовних вимог про зменшення їх розміру та збільшення від 08 жовтня 2021 року та 16 листопада 2021 року. При цьому, позивач вважає помилковими доводи відповідача в апеляційній скарзі про порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України про зміну підстав позову в заяві про зменшення розміру вимог від 08 жовтня 2021 року, оскільки подання документів, не можна віднести до підстав позову, а стосовно долучення до матеріалів справи висновків експертів, то ці докази були відсутні в позивача на час подання позовної заяви до суду. У заяві від 16 листопада 2021 року позивач доповнив предмет позову похідними додатковими вимогами, тому порушень процесуального закону не вбачається. Крім того, позивач вважає необґрунтованими твердження відповідача в частині неправомірного стягнення витрат на проведення експертизи та на правову допомогу, оскільки у позивача на момент подання позову не було розрахунку витрат на  правову допомогу, оскільки договір з правової допомоги було укладено після подання позову. Під час подання позову позивачем не планувалися витрати на проведення експертизи, однак в ході справи така необхідність виникла, і такі витрати підтверджені  належними і допустимими доказами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Судом встановлено, що 13 листопада 2019 року о 20:20 год. в м. Києві по вул. Родини Крістерів, 20-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Hyundai Elantra» (реєстраційний номер   НОМЕР_1 ), якимкерувала ОСОБА_2 та транспортного засобу «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), під керуванням ОСОБА_1 ..
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Elantra»(реєстраційний номер   НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 на момент аварії була застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група», відповідно до полісу № АО/3929394 страхова сума за шкоду - 100 000,00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн.
18 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «СК «Українська страхова група» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування.Цього ж дня, працівником ПАТ «СК «Українська страхова група» було проведено огляд транспортного засобу «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), у зв`язку з чим було складено акт огляду транспортного засобу №  НОМЕР_2 (дефектна відомість).
20 березня 2020 року аварійним комісаром було проведено огляд транспортного засобу «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та складено акт огляду транспортного засобу, який був підписаний сторонами.
Відповідно до Звіту № 2876 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 23 березня 2020 року, виготовленого ТОВ «СЗУ Україна» на замовлення ПАТ «СК «Українська страхова група», вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) склала суму в розмірі 5 745,49 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування).16 червня 2020 року ПАТ «СК «Українська страхова група» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 4 956,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15054.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача доведено достатніми доказами те, що відповідачем було виплачено страхове відшкодування не в повному обсязі, не спростовано розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь позивача недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 14 208,81 грн., є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, приймаючи до уваги те, що страховою компанією не було в повному обсязі сплачено на користь позивача всієї суми страхового відшкодування, відтак, наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача пені, три відсотки річних та інфляційні витрати, в пред`явлених до стягнення розмірах. Розмір моральної шкоди судом оцінено в сумі 5 000 грн.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що 13 листопада 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Hyundai Elantra» (реєстраційний номер   НОМЕР_1 ), якимкерувала ОСОБА_2 та транспортного засобу «Range Rover Evoque» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом). В результаті даної ДТП належний позивачу на праві власності, автомобіль «Range Rover Evoque» зазнав механічних пошкоджень, тобто, було завдано матеріального збитку.
В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем було визнано дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплачено позивачу страхове відшкодування на загальну суму 4 956,58 грн.
При цьому, позивач, із посиланням на звіт № 2876 від 23 березня 2020 року, виготовленого оцінювачем ОСОБА_4 , вказувала, що розмір страхового відшкодування є недостатнім.
Сторона відповідача зазначала, що страховою компанію виконано обов`язок щодо сплати страхового відшкодування в повному обсязі на підставі вказаного звіту.
Апеляційний суд погоджується з доводами позивача, в частині що звіт № 2876 від 23 березня 2020 року, виготовленого оцінювачем ОСОБА_4 , не є належним та допустим доказом на підтвердження розміру матеріального збитку, з наступних підстав. 
Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).
Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17, від 03 червня 2021 року по справі №461/2217/19.
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що оцінювач, який склав звіт на замовлення страхової, не проводив безпосереднього огляду транспортного засобу.
Відповідно до п. 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Враховуючи зазначене, оскільки оцінювачем не було проведено огляд транспортного засобу, апеляційній суд не приймає зазначений звіт до уваги в якості належного та допустимого доказу на підтвердження розміру завданого матеріального збитку.
При цьому, позивач надала суду висновок експерта від 08 листопада  2021 року №1-08/11 складений судовим експертом Таракановим Ю.Ю. Відповідно до зазначеного висновку, вартість матеріального збитку, завданого позивача внаслідок ДТП, що сталося 13 листопада 2019 року, станом на дату ДТП складає 17 323 грн. 93 коп., в тому числі ПДВ на замінні складові та матеріали: 1 879 грн. 32 коп. (а.с.52-65, т.1).
Вказаний висновок поданий позивачем у строки, визначені ЦПК України,   відповідає вимогам ЦПК України, зокрема ст. 102 ЦПК України та визначає розмір матеріального збитку на момент ДТП з урахуванням зносу.
          Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Таким чином, відповідно до зазначених вимог закону, розмір страхового відшкодування, що підлягає доплаті позивачу, складає 10 488 грн. 03 коп. (17 323 грн. 93 коп. (матеріальний збиток з урахуванням зносу згідно висновку) - 1 879 грн. коп. (сума ПДВ) - 4 956 грн. 58 коп. (раніше виплачене страхове відшкодування).
Позивачем також наданий висновок експерта від 30 вересня 2021 року № 3-30/09 та згідно якого вартість матеріального збитку, завданого позивача внаслідок ДТП, що сталося 13 листопада 2019 року, станом на дату проведення оцінки складає 21 286 грн. 66 коп. (а.с. 66-85, т. 1).
Зазначений висновок не може бути прийнятий апеляційним судом до уваги в якості належного та допустимого доказу, оскільки позивач має право на відшкодування спричиненої шкоди, а, отже, вона має визначатися на момент її спричинення, тобто, на момент ДТП. Подальший захист прав потерпілого, що викликано зволіканням відповідача з виплатою страхового відшкодування здійснюється за допомогою механізму, визначеного ст. 625 ЦК України, а не шляхом переоцінки розміру шкоди на дату проведення самої оцінки.
Враховуючи зазначене, розмір матеріального збитку, що підлягає доплаті позивачу страховою та який підтверджено належними та допустимими доказами, складає 10 488 грн. 03 коп.
 Відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Згідно із п. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача інфляційні втрати, 3% річних та пеню за період з 17 червня 2020 року (наступний день, після першої виплати страхового відшкодування) по 08 грудня 2021 року (перше судове засідання у справі).
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2020 року страховиком було виплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 4 956 грн. 58 коп.
Позивач зазначала, що звернулась до офіційного дилеру ТОВ «Віді-Пауер» для здійснення відновлювального ремонту, де було виставлено рахунок № ПАсС-0005702 від 26 березня 2020 року на суму 25 017 грн. 76 коп. та у зв`язку з цим звернулась до страховика із заявою про доплату страхового відшкодування, на що 10 серпня 2020 року страховиком було надано відмову. 
Вважаючи вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та стягуючи з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеню, суд першої інстанції не звернув уваги, що підставою до стягнення 3% річних та інфляційних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України є прострочення  виконання грошового зобов`язання боржником, а підставою до сплати пені на підставі ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика.
Вважаючи відмову відповідача в доплаті страхового відшкодування незаконною, позивач пов`язує виникнення у неї права на зазначені штрафні санкції з датою першочергової виплати страхового відшкодування у недостатньому розмірі, а саме 16 червня 2020 року.
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2020 року позивач звернулась до страхової компанії «УСГ» з вимогою виплатити страхове відшкодування на підстав рахунку фактури № ПАсС-0005702 від 26 березня 2020 року.
Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, відповідач вказував, що вартість відновлювального ремонту чи матеріального збитку  має бути визначена у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 1335/5/1159  24 липня 2009 року.
  Вказуючи на незаконність  зазначеної відмови, позивач не звернув уваги, що рахунок СТО про вартість ремонту автомобіля не є доказом розміру спричиненого матеріального збитку, оскільки фактично є запропонованою позивачу сумою, за яку СТО погоджується провести певні ремонтні роботи.
За умови погодження власника зазначеної ціни, остання є договірною.
Звертаючись до відповідача 04 серпня 2020 року, позивач не надавала у розпорядження страхової компанії будь-яких інших доказів, які б підтверджували  розмір спричиненої автомобілю позивача матеріальної шкоди, в тому числі і висновок експерта № 1-08/11 від 08 листопада 2021 року, який був поданий до суду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ «СК «УСГ» обґрунтовано відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, виходячи тільки з рахунку-фактури СТО,  оскільки подані до страхової компанії документи не підтверджували  розміру  матеріального збитку.
Як наслідок обґрунтованості дій відповідача, вимоги позивача про стягнення з страхової компанії 3% річних, інфляційних втрат та пені з 17 червня 2020 року задоволенню не підлягають, з огляду на ненадання позивачем у розпорядження ПАТ «СК «УСГ» документів, які б підтверджували наявність грошового зобов`язання та його прострочення з вини останньої.
З зазначених підстав, з огляду на відсутність порушень закону в діях відповідача, що виразились в направленні позивачу листа від 10 серпня 2020 року про відмову у доплаті страхового відшкодування, вимоги про стягнення з страхової компанії відшкодування за спричинену моральну шкоду задоволенню не підлягають.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ПАТ «СК «УСГ» серед іншого вказувало про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права. Дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, перше судове засідання було призначене на 11 жовтня 2021 року, а тому відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України позивач мав право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, а саме до 11 жовтня 2021 року, або змінити предмет чи підставу позову не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання, до 06 жовтня 2021 року, однак позивач цього вчасно не зробила, чим порушила вимоги процесуального закону та подала заяви про уточнення позовної заяви про зменшення та збільшення вимог від 08 жовтня 2021 року та 16 листопада 2021 року. На думку відповідача, висновки експертів від 30 вересня 2021 року та 08 листопада 2021 року подані позивачем, не могли бути прийняті судом до розгляду, а також вимоги про відшкодування інфляційних втрат, трьох процентів річних, пені, судових витрат і відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим, такі доводи відповідача є помилковими та не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2021 року ухвалою Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 11 жовтня 2021 року.
11 жовтня 2021 року судове засідання не відбулося у зв`язку з неявкою учасників справи. Наступне судове засідання призначено на 08 грудня 2021 року. Відповідно до наявного у матеріалах справи протоколу судового засідання 08 грудня 2021 року відбулось перше судове засідання (а.с.215, т.1).
Відтак, до початку першого судового засідання, а саме до 08 грудня 2021 року позивач мала право збільшити чи зменшити розмір позовних вимог, чим і скористалась, звертаючись до суду із заявою про збільшення позовних вимог, яка є предметом розгляду (а.с. 174, т.1).
Враховуючи зазначене, доводи відповідача щодо порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими та не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги.  
Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За змістом частин першої, п. 1,2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 листопада 2021 року інтереси позивача в суді першої інстанції представляв адвокат Попков П.О. (а.с.89-91, т.1)
Відповідно до п. 4.1. зазначеного договору доказом належного виконання адвокатом своїх зобов`язань за цим договором є акти приймання-передачі наданих послуг, який підписується між сторонами за результатом надання правової допомоги протягом місяця або іншого часового періоду.
Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом Попоковим П.О. було надано позивачу правову допомогу, а саме: складання заяви про збільшення розміру позовних вимог. Вартість такої послуги склала 4 000 грн. (а.с.92, т.1).
Відповідно до розрахункової квитанції адвокату Попкову П.О. сплачено 4 000 грн. за надані адвокатські послуги у справі №758/10298/21 (а.с. 93, т. 1).
Відповідачем не надано доказів невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених позивачем витрат на адвокатські послуги, необхідності та підстав їх зменшення.
Оскільки позивачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат понесених нею на правову допомогу, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог (35,48%), а саме у розмірі 1 419 грн. 20 коп.
Також, позивачем було понесено витрати на проведення експертизи у справі у розмірі 2 500 грн., що підтверджується заявою про проведення транспортно-товарознавчої експертизи (а.с.86, т.1), договором №1/Е-27/09 від 27 вересня 2021 року (а.с.87, т.1), квитанцією про оплату (а.с.49, т.1), актом виконаних робіт (наданих послуг) по договору №1/Е-27/09 від 27 вересня 2021 року (а.с.50, т.1). Відтак, зазначені витрати позивача підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог (35,48%), а саме у розмірі 887 грн.
Що стосується витрат по оплаті судового збору, апеляційний суд виходить з наступного.
При подачі позовної заяви позивачем сплачено 1 816 грн. судового збору. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення позовної заяви, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на її користь пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 644 грн. 32 коп. (1 816*35,48%).
При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено 2 724 грн. судового збору. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню з позивача на його користь пропорційно до відхилених позовних вимог, а саме у розмірі 1 757 грн. 53 коп. (2 724*64,52%).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «УСГ» різницю між сумою, яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 1 113 грн. 21 коп. (1757,53-644,32).
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -  
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»задовольнити частково.
Рішення  Подільського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року скасувати та прийняти постанову.
Позов  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення суми страхового відшкодування задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», місце знаходження: вул. І. Федорова, 32-А, м. Київ, ідентифікаційний код - 30859524, на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , матеріальний збиток у вигляді недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 10 488 (десять тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 03 копійки, витрати на правову допомогу у розмірі 1 419 (одна тисяча чотириста дев`ятнадцять) гривень 20 копійок та витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», місце знаходження: вул. І. Федорова, 32-А, м. Київ, ідентифікаційний код - 30859524, судовий збір у розмірі 1 113 (одна тисяча сто тринадцять) гривень 21 копійка.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Судді                                                                                       Фінагеєв В.О.
                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
                                                                                                 Яворський М.А.