ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року	Львів	Справа № 380/11008/23 пров. № А/857/25327/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Качмара В.Я., Курильця А.Р.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року з питань ухвалення додаткового рішення у справі № 380/11008/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, (ухвала суду першої інстанції ухвалене суддею Гулкевич І.З. в м. Львові Львівської області 19.12.2023 в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернулася із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ, відповідач), у якому просить:
визнати протиправними дії ГУ ПФУ за встановлення особливостей нарахування пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.11.2009, шляхом вказівки у протоколі про перерахунок пенсії у графі «Особливості»: «не підлягає МП (місцевим перерахункам)» призначено за рішенням суду у твердому розмірі з 01.11.2009 та нарахування пенсії у твердому (фіксованому) розмірі, що склався на момент припинення виплати пенсії з 01.11.2009, як працюючому пенсіонеру, нижче за мінімальну пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, непроведення на загальних підставах масових перерахунків пенсії, з усіма складовими пенсійних виплат відповідно до норм Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на підставі документів, що перебувають у пенсійній справі із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством;
зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 01.11.2009, на загальних підставах, без встановлення особливостей обчислення пенсії позивачу, довічно відповідно до Закону № 1058-IV, з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, із застосуванням усіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент проведення перерахунку пенсії, на підставі документів пенсійній справі, не нижчий за мінімальну пенсію у розмірі прожиткового мінімуму, з проведенням на загальних підставах індексації та масових перерахунків пенсії, відповідно до пенсійної реформи України та подальших змін у пенсійному законодавстві, з виплатою компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії починаючи з 01.11.2009 після перерахунку пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 380/11008/23, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023, позов було задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо поновлення та виплати ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01.11.2009, в твердому розмірі довічно, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків відповідно до статей 28, 42 Закону № 1058-IV.
Зобов`язано ГГУ ПФУ здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2009, з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, надбавок, підвищень, доплат та індексації відповідно до статей 28, 42 Закону № 1058-IV, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
14.12.2023 представник позивача звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про винесення додаткового рішення, а саме: «Зобов`язати ГУ ПФУ вказати статус позивача у пенсійній справі, як непрацюючої особи, нарахувати та виплатити підвищення до пенсії позивача, як дитині війни, починаючи з 01.11.2009, у таких розмірах: з 01.11.2009 по 22.07.2011 у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком; з 23.07.2011 по 31.12.2011 - 49,8 грн. (постанова КМУ від 06.07.2011 № 745); з 01.01.2012 по 31.03.2012 – 57,54 грн. (7% прожиткового мінімуму 822 грн. для осіб, які втратили працездатність); з 01.04.2012 – 58,66 грн., з 01.07.2012 - 59,08 грн., з 01.10.2012-59,92 грн.; з 01.12.2012 - 61,88 грн., з 01.01.2013 – 62,58 грн.; з 01.01.2014 до 31.07.2014 – у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком; з 01.08.2014 – 66,43 грн.». Зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 380/11008/23 відмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив позивач, який покликаючись на те, що така є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про винесення додаткового рішення задовольнити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд у рішенні не вказав визначення статусу позивача у пенсійній справі як непрацюючої особи та не зазначив про нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни, починаючи з 01.11.2009 у встановлених законом розмірах, що стало причиною неналежного виконання відповідачем судового рішення.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції зазначив, що у цій справі резолютивна частина вказаного рішення є однозначною для розуміння результату вирішеного спору, позаяк суд вказав, що позовні вимоги задовольнив частково, та які конкретно позовні вимоги задовольнив. Належних і достовірних доказів, які би підтверджували наявність визначених   статтею 252 КАС України   підстав для ухвалення додаткового судового рішення не надано.
Апеляційний суд погоджується з вищенаведеним висновком, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до статті 246 КАС України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. У резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.
Аналізуючи матеріали справи, а саме рішення суду першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів зазначає, що при прийнятті рішення по даній справі, судом було надано відповідну оцінку спірним правовідносинам.
Зважаючи на те, що позивач не звертався з апеляційною скаргою щодо прийнятого рішення судом першої інстанції у даній справі, останній погодився із способом захисту порушеного права та мотивами, якими керувався суд першої інстанції.
Переглядаючи подану позивачем заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів зазначає, що така фактично зводиться до незгоди з резолютивною частиною даного рішення. Крім того, задоволення заяви позивача змінить суть прийнятого рішення, що не відповідає статті 252 КАС України.
Зокрема, апелянт зазначає, що не всі позовні вимоги належним чином вирішені.
Однак, таке обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення свідчить виключно про те, що позивач не погоджується із рішенням суду першої інстанції по суті справи.
У цій справі резолютивна частина вказаного рішення є однозначною для розуміння результату вирішеного спору, позаяк суд вказав, що позовні вимоги задовольнив частково, та які конкретно позовні вимоги задовольнив.
Визначених частиною першою статті 252 КАС України підстав для ухвалення додаткового рішення в заяві не міститься.
Покликання апелянта на неналежну мотивацію оскаржуваної ухвали суду першої інстанції безпідставні, тому що суд окружний суд в ухвалі від 19 грудня 2023 року чітко зазначив, чому вважає відсутніми підстави для ухвалення додаткового рішення.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та скасуванню не підлягає.
Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року з питань ухвалення додаткового рішення у справі № 380/11008/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	А. Р. Курилець