ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2024 р.           Справа№ 910/6527/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко О.В. 

за участю секретаря судового засідання:           Кузмінської О.Р.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 05.03.2024  у справі №910/6527/23 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги           Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут»
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023, повний текст якого складений 05.12.2023,
у справі           № 910/6527/23 (суддя Алєєва І.В.)
за позовом          Акціонерного товариства «Мегабанк»
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут»
про                    стягнення 421   643, 85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача  заборгованості за договором про надання гарантії № 397 від 29.10.2021 в сумі 421  643,85 грн., яка становить суму комісійної винагороди, нарахованої за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 включно.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на наступне:
- саме з моменту прийняття Національним банком України рішення від 02.06.2022 №361-рш/БТ «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних» банківська гарантія АТ «Мегабанк» є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС до фінансового забезпечення у формі банківської гарантії, оскільки неплатоспроможний банк не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед Оператором ГТС, а саме сплатити на його першу вимогу кошти замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу;
- такі висновки обґрунтовані змістом ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка забороняє здійснення банками під час тимчасової адміністрації виплат на користь кредиторів, а отже з 03.06.2022 (в день опублікування інформації про початок процедури виведення АТ «Мегабанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації) позивач фактично не міг виконувати обов`язки щодо оплати зобов`язань по гарантії відповідно до договору про надання гарантії № 397 від 29.10.2021, що свідчить про відсутність підстав для нарахування комісійної винагороди за період з 03.06.2022 по 21.07.2022 включно, а розмір комісійної винагороди за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 становить 300  821,92 грн.;
- в свою чергу, 15.03.2023 між ТОВ «ЙЕ Енергія» та ТОВ «Київоблгаз Збут» було укладено договір відступлення права вимоги №12А167-24-23, за умовами якого до відповідача перейшло право вимоги до АТ «Мегабанк» щодо повернення банківського вкладу в сумі 300  821,92 грн. за договором № 397 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 29.10.2021;
- водночас 28.04.2023 ТОВ «Київоблгаз Збут» направило АТ «Мегабанк» заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 417-Сл-565-0423, що свідчить про те, що зобов`язання ТОВ «Київоблгаз Збут»  щодо сплати комісійної винагороди за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 в сумі  300  821,92 грн., припинилось.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/6527/23 позов задоволений повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено  грошові кошти в розмірі 421  643,85 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 6  324,66 грн.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем свого обов`язку по сплаті комісійної винагороди в сумі 421  643,85 грн., нарахованої за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 за договором про надання гарантії № 397 від 29.10.2021.
Суд першої інстанції не прийняв  до уваги заперечення відповідача проти позову, зазначивши, що:
- виходячи з положень Закону України «Про банки та банківську діяльність» рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну діяльність банку, проте  саме з дня відкликання Національним банком України банківської ліцензії та початку процедури ліквідації банку, банк не має права здійснювати банківську діяльність з надання фінансових послуг, у тому числі за спірним договором про надання гарантії;
- оскільки на день подання відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог АТ «Мегабанк» перебувало у процедурі ліквідації, зарахування зустрічних однорідних вимог з останнім не є можливим з огляду на положення ст. 602 ЦК України та п. 8 ч. 2 ст. 46 та ст. 52 Закону України «Про  систему гарантування вкладів фізичних осіб»;
- в свою чергу нормами чинного законодавства України визначено, що визнання протиправним та скасування рішення Правління Національного банку України «Про віднесення Акціонерного товариства «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних» від 02.06.2022 №261-рш/БТ не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, а відтак  доводи відповідача, що обставина оскарження рішення Національного банку України (регулятора) про припинення банку має правові наслідки для спірних правовідносин є помилковими, оскільки розпочата процедура ліквідації Акціонерного товариства «Мегабанк» не була зупинена/припинена із скасуванням вказаного вище акта Національного банку України, а отже, обмеження (правові наслідки початку процедури ліквідації банку) не припинили своєї дії та поширюються на спірні правовідносини сторін;
- у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/7477/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» до Акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання припиненим зобов`язання за договором про надання гарантії №397 від 29.10.2021 в розмірі 80 219,18 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 у якій у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/6527/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення ухвалено на основі не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та є таким, що порушує права апелянта.
У обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи  в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:
- оскільки ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» забороняє здійснення банками під час тимчасової адміністрації виплат на користь кредиторів, то відповідно з 03.06.2022 позивач не міг фактично виконувати обов`язки щодо оплати зобов`язань по гарантії відповідно до договору про надання гарантії, а відтак  з моменту прийняття Національним банком України рішення від 02.06.2022 року № 361-рш/БТ «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних» банківська гарантія останнього  є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС до фінансового забезпечення у формі банківської гарантії, оскільки неплатоспроможний банк  не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед оператором газотранспортної системи, а саме сплатити на його першу вимогу кошти за замовника послуг транспортування в разі невиконання останнім у повному обсязі або частково своїх фінансових зобов`язань перед Оператором ГТС за договором транспортування природного газу Відповідна обставина підтверджується тим, що 03.06.2022 Оператором ГТС на інформаційній платформі відхилено номінації/реномінації ТОВ «Київоблгаз Збут» в зв`язку з недостатністю фінансового забезпечення, визначеного положеннями глави 2 розділу VІІІ Кодексу ГТС;
- повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог № 417-Сл-565-0423 від 28.04.2023 року це не пропозиція позивачу здійснити певні дії, а заява з боку позивача про факт здійснення в односторонньому порядку юридично значимої дії, яку слід вважати завершеною з дати отримання відповідачем такої заяви. Однак якщо ця угода суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, то така особа має право звернутись за захистом своїх порушених законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахуванням ч. 1. п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, проте  на адресу відповідача така позовна заява про визнання правочину недійсним від позивача не надходила.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2023, справу № 910/6527/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю. Тищенко О.В..
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6527/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/6527/23.
11.01.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 залишено без руху апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/6527/23, а також надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 9    486,99.
22.01.2024 від скаржника до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої, зокрема, додані докази сплати судового збору у вказаному розмірі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/6527/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.03.2024 о 10:45 год. 
15.02.2024 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:
- суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що аналізу законодавчих норм вбачається, що рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну діяльність банку;
- лист ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» також не є належним доказом та має бути відхиленим судом апеляційної інстанції при розгляді справи, адже у даному листі просто зазначено, що з моменту прийняття Національним банком України рішення від 02.06.2022 № 261-рш/БТ «Про віднесення АТ «Мегабанк»  до категорії неплатоспроможних банківська гарантія АТ «Мегабанк»  є такою, що не відповідає вимогам Кодексу ГТС, оскільки нібито неплатоспроможний АТ «Мегабанк» не міг забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед оператором газотранспортної системи, а саме сплатити на його першу вимогу кошти за замовника послуги транспортування в разі не виконання останнім у повному обсязі чи частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу, однак дані посилання не можуть бути належними доказами, адже ґрунтуються лише на припущеннях. Також у даному листі зазначено, що у зв`язку з цим з 03.06.2022 на інформаційній платформі було обмежено строк дії банківської гарантії АТ «Мегабанк» від 29.10.2021 № 397; банківська гарантія АТ «Мегабанк» була повернута ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на підставі листа ТОВ «ЙЕ ЕНЕРГІЯ» від 13.07.2022, проте жодного посилання ТОВ «Оператор газотранспортної системи України»  на норми чинного законодавства щодо обмеження дії банківської гарантії у даному листі не наводить; крім того, взагалі не зазначено та не надано належних доказів, чи міг або не міг АТ «Мегабанк»  забезпечити виконання грошового зобов`язання банка-гаранта перед оператором газотранспортної системи, а саме сплатити на його першу вимогу кошти за замовника послуги транспортування в разі не виконання останнім у повному обсязі чи частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу; чи було таке звернення до АТ «Мегабанк» , а також надати докази на підтвердження такого звернення, або докази про можливу відмову АТ «Мегабанк» сплатити на його першу вимогу кошти за ТОВ «Київоблгаз Збут»  за послуги транспортування в разі не виконання останнім у повному обсязі чи частково своїх фінансових зобов`язань перед оператором газотранспортної системи за договором транспортування природного газу;
- у апелянта не було жодної правової підстави щодо заміни кредитора у вказаних зобов`язаннях, а сам договір № 12А167-24-23 від 15.03.2023 про відступлення права вимоги є недійсним в силу умов договору застави та закону,
просить апеляційну скаргу  залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Станом на 05.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Під час розгляду справи відповідач апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, позивач  проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

29.10.2021 позивач (банк) та відповідач (клієнт) уклали договір про надання гарантії № 397 (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що позивач надає відповідачу послуги з видачі тендерної гарантії на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефеціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу № 1910000159 від 16.12.2019 (далі - відповідно гарантія, зобов`язання) на наступних умовах: сума гарантії - 30  000  000,00 UAH (тридцять мільйонів гривень 00 копійок);  строк дії гарантії - до 28 жовтня 2022 року включно.
Відповідно до п. 2.1.2. Договору у випадку отримання від бенефіціара протягом строку дії гарантії письмової вимоги (що відповідає умовам гарантії), а також усіх документів, передбачених умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено), про оплату банком зобов`язань по гарантії в зв`язку з тим, що клієнт порушив зобов`язання, здійснити платіж по гарантії на користь бенефіціара на суму, що вказана в письмовій вимозі.
Згідно п. 2.3.1. Договору за надання банком послуг за цим Договором клієнт зобов`язується щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії гарантії сплачувати банку комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три) відсотки річних із розрахунку суми гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. Комісійна винагорода сплачується на рахунок № НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ 39592941 у АТ «Мегабанк».
При цьому сторони встановили, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 28.10.2022. але не менше ніж до повного виконання сторонами усіх зобов`язань за Договором (п. 5.1 Договору).
02.06.2022 Правлінням Національного Банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних».
На підставі вказаної постанови 02.06.2022 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 383 «Про запровадження в AT «Мегабанк» тимчасової адміністрації та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким в AT «Мегабанк» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АГ «Мегабанк», визначені ст.ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу запровадження тимчасової адміністрації управління раннього реагування департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків - Штогріній Ірині Вікторівні (далі - Уповноважена особа).
У подальшому правлінням Національного Банку України прийнято рішення від 21.07.2022 № 362-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Мегабанк», на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.07.2022 №506 «Про початок процедури ліквідації АТ «Мегабанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Мегабанк» з 22.07.2022 по 21.07.2025 та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Мегабанк» провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні строком на три роки з 22.07.2022 по 21.07.2025 включно.
Так, починаючи з 22.07.2022 АТ «Мегабанк» перебуває в процесі ліквідації та здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах проведення процедури виведення з ринку та ліквідації неплатоспроможного банку.
З огляду на початок процедури позивача, останній перестав нараховувати комісійну винагороду.
У позові позивач зазначає про те, що відповідачем взяті на себе за Договором зобов`язання в частині сплати банку комісійної винагороди в розмірі 3% річних виконував не у повному обсязі. Так, у період з 29.10.2021 по 21.07.2022 розмір комісійної винагороди, яку має сплатити відповідач становить 655  890,43 грн., проте фактично сплачено було 234  246,57 грн. (за період з 29.10.2021 по 31.01.2022), а відтак неоплаченою залишилась комісійна винагорода в сумі 421  643 85 грн. за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 включно
З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача 421  643,85 грн. заборгованості яка становить суму комісійної винагороди нарахованої за Договором за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 включно.
Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, які детально викладені вище.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є  правовідношення,  в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати  роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та  обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У ст. 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.
Стаття 560 ЦК України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
За змістом положень ст.ст. 561, 566 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана.
Гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові (стаття 567 ЦК України).
Згідно пункту 12 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 № 639 (у редакції постанови Правління Національного банку України 25.01.2018 № 5) банки, які беруть участь у здійсненні операцій за гарантіями/контргарантіями, утримують комісійну винагороду та відшкодування витрат відповідно до умов гарантії/контргарантії та/або на підставі договору про надання гарантії/контргарантії або іншого відповідного договору, у якому передбачені умови утримання комісійної винагороди та відшкодування витрат.
Як встановлено вище, згідно п. 2.3.1. Договору клієнт (відповідач) зобов`язується за надання банком послуг за цим Договором щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом строку дії гарантії сплачувати банку комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три) відсотки річних із розрахунку суми гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. Комісійна винагорода сплачується на рахунок № НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ 39592941 у АТ «Мегабанк».
Згідно з нормами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як встановлено вище, у позові позивач зазначає про те, що відповідачем взяті на себе за Договором зобов`язання в частині сплати банку комісійної винагороди в розмірі 3% річних виконував не у повному обсязі. Так, у період з 29.10.2021 по 21.07.2022 розмір комісійної винагороди, яку має сплатити відповідач становить 655  890,43 грн., проте фактично сплачено було 234  246,57 грн. (за період з 29.10.2021 по 31.01.2022), а відтак неоплаченою залишилась комісійна винагорода в сумі 421  643 85 грн. за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 включно
Щодо заперечень відповідача проти позову, слід зазначити наступне.
Згідно частини 4 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» початок тимчасової адміністрації або будь-які дії, що вживаються Фондом на виконання плану врегулювання, не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну та господарську діяльність банку, зокрема договорів з платіжними організаціями платіжних систем, про надання клірингових, розрахункових послуг, про оренду рухомого та нерухомого майна, про надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони тощо. 
Відповідно до підпункту 1 частини 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.
Стаття 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює правові наслідки початку процедури ліквідації банку. 
Так, згідно підпунктів 1,2, 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  з дня початку процедури ліквідації банку:
- припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;
- банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;
- строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. 
Відповідно до підпункту 4-1 цієї ж статті Закону нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.
З аналізу наведених норм закону вбачається, що саме з настанням цієї обставини припиняється господарська діяльність банку, і подальше виконання банком своїх зобов`язань за діючими договорами стає неможливим, а відтак саме з цього часу позивач втратив можливість забезпечувати виконання зобов`язань за Договором.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковими твердження відповідача про неможливість виконання позивачем  зобов`язань за Договором внаслідок прийняття  Національним банком України рішення від 02.06.2022 №361-рш/БТ «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних», оскільки правові наслідки, з якими закон пов`язує припинення виконання зобов`язань за договорами, відповідно до ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», настають на час прийняття НБУ рішень про початок процедури ліквідації та відкликання банківської ліцензії. 
Щодо посилань відповідача та те, що припинення його зобов`язання щодо сплати комісійної винагороди за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 в сумі  300  821,92 грн. внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, слід зазначити наступне.
28.04.2023 відповідач направив позивачу  заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від № 417-Сл-5650423 від 28.04.2023.
Відповідно до ч.ч. 1,2  ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
За змістом положень ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від  30.10.2018 у справі № 914/3217/16.
За змістом положень ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності;  4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.
Приписами пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується. Зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку.
Отже, враховуючи те, що на день подання відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог позивач перебував у процедурі ліквідації, припинення зобов`язання за договором про надання гарантії шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є недопустимим в силу вимог ст. 602 ЦК України та п. 8 ч. 2ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, у тому числі на підставі судового рішення, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.
Вказана правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 зі справи №910/23398/16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.03.2018 зі справи №910/8297/17, від 20.03.2018 зі справи №910/3226/17 і від 29.08.2018 зі справи №910/3361/17.
Слід зазначити і про те, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/7477/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» до Акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання припиненим зобов`язання за Договором в розмірі 300 821,92 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2023, у справі 910/7477/23 у задоволенні позову відмовлено.
Стосовно посилань апелянта на оскарження рішень НБУ слід зазначити наступне. 
Згідно ч.6 ст.76 Закону України «Про банки та банківську діяльність» розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку. 
Відповідно до ч.7 ст.77 Закону України «Про банки та банківську діяльність» розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку. 
Згідно зі статтею 79 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень: не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення.
Отже, посилання та доводи відповідача про оскарження рішення Національного банку України (регулятора) про припинення банку та про можливість прийняття Верховним Судом судового рішення про недійсність такого рішення є помилковими, оскільки ці обставини жодним чином не можуть вплинути на правове регулювання ст.602 ЦК України та статей 36, 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання гарантії № 397 від 29.10.2021 в сумі 421  643,85 грн., яка становить суму комісійної винагороди нарахованої за період з 01.02.2022 по 21.07.2022 включно. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів  зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/6527/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/6527/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/6527/23 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6527/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 05.03.2024. 

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                О.В. Тищенко