КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа №  752/13265/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/242/2024
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
20 лютого 2024 року                                                                                                м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                   судді-доповідача      Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                                    
                                         
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року, ухваленого під головуванням судді                Плахотнюка К.Г.,-    
   встановив:
 
У вересні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
Позивач просив: стягнути з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»  125 710 грн 76 коп. як відшкодування майнової шкоди; стягнути з ОСОБА_2 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди; та стягнути з відповідачів судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 червня  2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла PiaggioVespa, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Мерседес Віто, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням             ОСОБА_2 .
Винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».
Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, в результаті ДТП, вартість відновлювального ремонту мотоцикла становить 122 710 грн 76 коп. Крім того позивачем сплачено 3 000 грн 00 коп. за проведення оцінки збитків.
Також позивачу завдано моральних страждань, які оцінені останнім у розмірі 5 000 грн 00 коп.
ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відмовило позивачуу виплаті, оскільки заява про страхове відшкодування була подана пізніше одного року з дати вчинення ДТП. 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 114 257 грн 05 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 аморальну шкоду в розмірі 5 000 грн 00 коп.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС»на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі                596 грн 31 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі у розмірі 596 грн 31 коп.
В решті вимог позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.                                                                                                                                  
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що суд першої інстанції взяв до уваги недоведені обставини, що мають значення для справи, та просив скасувати рішення суду від 01 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на страхову компанію покладається обов`язок з виплати страхового відшкодування, оскільки позивач пропустив строк звернення із заявою про страхове відшкодування через обставини, які не залежали від нього. При цьому суд вважав, що відсутні підстави стягнення вартості витрат на проведення оцінки транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 не був дотриманий порядок залучення експерта та відшкодування страховиком витрат за проведення такої експертизи.
Стягуючи моральну шкоду у розмірі 5000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив із характеру та обсягу моральних страждань, перенесених позивачем через пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді мотоцикла та його відновлення.
В позовній заяві позивач зазначив, що крім сплати судового збору він очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн.
Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів отримання правової допомоги та понесених витрат на таку допомогу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що 23 червня  2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла Piaggio Vespa, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Мерседес Віто, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, з урахуванням висновку судово-технічної експертизи, провадження у справі відносно ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».
Власником мотоцикла Piaggio Vespa, номерний знак НОМЕР_1 , є                ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Цивільно-правова відповідальність власника Мерседес Віто, номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП, була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно договору (полісу) № EP200865028 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 61/56.08.22 від 21 серпня 2022 року вартість матеріального збитку становить 122 710 грн 76 коп., що складається з: втрати товарної вартості - 8 453 грн 71 коп., вартості відновлювального ремонту - 114 257 грн 05 коп.
Вартість проведення оцінки становить 3 000 грн.
27 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 23 червня 2021 року.
ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відмовило позивачуу виплатіматеріального збитку, оскільки заява про страхове відшкодування була подана пізніше одного року з дати вчинення ДТП. 
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що загальна вартість заподіяної майнової шкоди становить 125 710 грн 76 коп. Крім того ним сплачено за проведення експертизи 3 000 грн. 
Позивач також зазначає, що йому завдано моральну шкоду, яка полягає у вимушених змінах свого звичайного ритму життя, отримання великого стресу, душевних хвилювань.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
У ч. 1 ст. 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Так,  обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах страхового відшкодування.
Згідно п. 34.2ст.34Закону України «Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до п. 34.3. ст. 34  Закону України «Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Відповідно до ст. 37  Закону України «Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно п. 32.7 ч. 1 ст.32 Закону України «Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі, завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Так,  ОСОБА_1  не звертався із вказаною вимогою до особи, яка завдала шкоду.
Відтак, суд правомірно відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення втрати товарної вартості. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.
Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону                    № 1961-IV).
Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.
У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».
Встановлено, що 23 червня 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода.
Судове рішення про встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП ухвалене лише 04 липня 2022 року. 
27 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено річний строк через обставини, які не залежали від позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір завданих позивачу збитків не підтверджено належними та допустимими доказами, колегія суддів оцінює критично, оскільки судом першої інстанції вірно взято до уваги звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 21 серпня 2022 року, складений ФОП                 « ОСОБА_5 ».
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять належних доказів на спростування розміру збитків, визначених у звіті про оцінку вартості матеріального збитку від 21 серпня 2022 року.
У суді першої інстанції відповідачем не заявлялося клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи.  
До апеляційної скарги ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не долучено доказів, які б давали підстави вважати, що розмір завданої шкоди є іншим.
Судом обґрунтовано відмовлено у стягненні вартості  проведення оцінки, оскільки ОСОБА_1 не був дотриманий порядок залучення експерта та відшкодування страховиком витрат за проведення такої експертизи, передбачений положеннями п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Стягуючи моральну шкоду суд виходив з положень ст. 23 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач та  інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування  моральної шкоди (немайнової ) шкоди». 
Судом правильно взято до уваги вимоги розумності, виваженості та справедливості.
Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі                           4 500 грн 00 коп., суд першої інстанції, враховуючи положення ст. ст. 133, 137,              141 ЦПК України, вірно звернув увагу на відсутність доказів отримання позивачем правової допомоги.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 01 лютого 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2024 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                                              Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                               С.В. Кулікова

 
 
                                                                                                                          С.Г. Музичко