ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/7821/22 пров. № А/857/14149/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області  про  визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Волдінер Ф.А.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив:   визнати протиправним рішення від 27 жовтня 2022 року № 679 про відмову в призначення йому пенсії за вислугу років, згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати призначити йому пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 18 жовтня 2020 року,  виходячи з вислуги років – 25 років 00 місяців 26 дні та виплатити призначену пенсію, за минулий час, єдиним платежем з дати її призначення.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року у справі № 140/1646/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року, Адміністрацією Державної прикордонної служби України було оформлено та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області подання та інші документи, необхідні для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ). Вказує, що за результатами розгляду поданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області прийнято рішення від 27 жовтня 2022 року № 679, яким відмовлено йому в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав для призначення пенсії за вислугу років згідно статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вважає таку відмову протиправною, оскільки у нього наявна вислуга років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27 жовтня 2022 року № 679 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з дати звернення із заявою про призначення пенсії, з урахуванням вислуги, яка становить 25 років 00 місяців 14 днів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області протиправно відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугою років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до вислуги, яка становить 25 років 00 місяців 14 днів. З метою належного способу захисту порушеного права позивача суд першої інстанції прийшов до висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з дати звернення із заявою про призначення пенсії, з урахуванням вислуги, яка становить 25 років 00 місяців 14 днів На думку суду першої інстанції, позовна вимога виплатити призначену пенсію, за минулий час, єдиним платежем з дати її призначення є передчасною, оскільки  позивач оскаржує відмову у призначенні пенсії, а не порядок виплати пенсії, а тому зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.
19 квітня 2023 року ОСОБА_1 подано до Волинського окружного адміністративного суду заяву позивача про виправлення описки в рішенні суду, в якій просив виправити описку, допущену в рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року у справі № 160/7821/22, а саме в мотивувальній та резолютивній частинах рішення слова «з дати звернення із заявою про призначення пенсії» виправити на «з 18 жовтня 2020 року».
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2023 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки у рішенні суду в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині визначення строку призначення пенсії, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині визначення строку призначення пенсії та прийняти нове, яким встановити строк призначення пенсії з 18 жовтня 2020 року.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині визначення строку призначення пенсії є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано вимоги статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» де вказано, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Вказує, що зазначену у позовній заяві дату призначення пенсії з 18 жовтня 2020 року він обгрунтовував датою звернення за призначенням пенсії з урахуванням вищенаведених вимог ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення в частині задоволення позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно з наказом начальника Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління від 11 квітня 2017 року №77-ос, прапорщика ОСОБА_1 , старшого техніка відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІІІ категорії (тип В) звільнено з військової служби в запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням пункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу. Вислуга років становить: календарна 17 рік 00 місяців 02 дні, пільгова - 08 років 00 місяців 12 днів, загальна – 25 років 00 місяців 14 днів.
18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою щодо підготовки та надсилання до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до  пункту «а»  статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
  Листом від 09 листопада 2021 року № 115/В-14291-8413 Адміністрація ДПС України, у відповідь на заяву щодо підготовки та надсилання до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, повідомила позивача про відсутність підстав для прийняття заяви про призначення пенсії за вислугу років та надання доручення Луцькому прикордонному загону про підготовку документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років на умовах, встановлених пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, та їх надсилання до відповідного органу ПФУ з огляду на те, що станом на 11 квітня 2017 року вислуга років позивача на військовій службі у календарному обчисленні становить лише 17 років 00 місяців 02 дні, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленим пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2022 року у справі № 140/1646/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року, яке набрало законної сили 31 серпня 2022 року, зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На виконання вказаного рішення суду Адміністрація Державної прикордонної служби України направила Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області відповідні матеріали, що підтверджується супровідним листом від 07 жовтня 2022 року № 11-31848.0.6-22Вих.
За результатами розгляду документів 27 жовтня 2022 року відповідачем прийнято рішення № 679, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з невиконанням умов статті 12 Закону № 2262-ХІІ, а саме відсутністю необхідної календарної вислуги років на дату звільнення.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про  зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з дати звернення із заявою про призначення пенсії, з урахуванням вислуги, яка становить 25 років 00 місяців 14 днів.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині дати призначення пенсії з наступних підстав.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в тому числі в податковій міліції є  Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ  (далі – Закон № 2262-XII).
Згідно з пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ  (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. 
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ регулюється Порядком подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі – Порядок № 3-1).
Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно з вказаним Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.
Пунктом 12 Порядку № 3-1 визначено, що Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Виходячи із положень вищевказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.
Статтею 48 Закону № 2262-ХІІ  визначено, що заява про призначення пенсії згідно з цим  Законом  подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою – дата їх відправлення.
Рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України (стаття 49 Закону № 2262-ХІІ).
Згідно з пунктом «б» частини першої  статті 50 Закону № 2262-ХІІ  пенсії відповідно до цього  Закону  призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  відповідно до пунктів «а», «в» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, а також пенсіонерів з їх числа – з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим    Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим  Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Відповідно до частини третьої  статті 50 Закону № 2262-ХІІ  пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
Із матеріалів справи слідує та не заперечується відповідачем, що 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою щодо підготовки та надсилання до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до  пункту «а»  статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Враховуючи те, що позивач звільнений з військової служби в Луцькому прикордонному загоні 11 квітня 2017 року, а звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України (як уповноваженого органу, через який подаються відповідні заяви) із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ 18 жовтня 2021 року, тому днем звернення позивача за призначенням пенсії в розумінні статті 48 Закону № 2262-ХІІ є саме 18 жовтня 2021 року, тому з урахуванням вимог статей  48  та  50 Закону № 2262-ХІІ  ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією, тобто з 18 жовтня 2020 року.
Оскільки відповідачем не дотримано вимоги ч. 3  ст. 50 Закону № 2262-ХІІ, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 18 жовтня 2020 року з урахуванням вислуги, яка становить 25 років 00 місяців 14 днів.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з дати звернення із заявою про призначення пенсії, з урахуванням вислуги, яка становить 25 років 00 місяців 14 днів, та ухвалення в цій частині нового судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення    Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року  у справі № 140/7821/22 скасувати  в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з дати звернення із заявою про призначення пенсії, з урахуванням вислуги, яка становить 25 років 00 місяців 14 днів, та прийняти нову постанову, якою в цій частині адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 18 жовтня 2020 року з урахуванням вислуги, яка становить 25 років 00 місяців 14 днів.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.  

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 03 січня 2024 року.