ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року	Львів	Справа № 460/26279/23 пров. № А/857/25252/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                      Хобор Р.Б.,
суддів                                                                           Бруновської Н.В., Шавеля Р.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року, прийняте суддею Комшелюк Т.О. в м. Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 460/26279/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання протиправними дії та рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

                                                       В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просила:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та не виплати доплати до пенсії, як непрацюючій пенсіонерці, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі передбаченому ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) з 19.09.2023 року;
2) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату доплату до пенсії, як непрацюючій пенсіонерці, що проживає в зоні  гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ з 19.09.2023 року;
3) визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду у Рівненській області у перерахунку пенсії, відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції чинній до 01.10.2017 року, починаючи з 13.05.2023 року;
4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату пенсії, відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції чинній до 01.10.2017 року, починаючи з 13.05.2023 року.
07 грудня 2023 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні позову.
Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що статус постраждалої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії не дає права позивачці на доплату до пенсії, відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ, оскільки зона посиленого радіоекологічного контролю (зона 4) з 01.01.2015 року, на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VІІІ, виключена з переліку зон радіоактивного забруднення.  Крім того, цим же Законом виключено із Закону № 796-ХІІ норму, яка передбачала пільги та компенсації для громадян, віднесених до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Що стосується підвищення до пенсії, то суд з цього питання зробив висновок про те, що спірні правовідносини виникли під час дії частини 2 статті 56 України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у такій редакції, що передбачала збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Оскільки, пенсія позивачці не призначена, на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то позивачка не має права на збільшення пенсії на один процент заробітку, за кожний рік роботи, понад встановлений стаж. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати та задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка вказує на те, що доплата до пенсії, яка передбачена статтею 39 Закону № 796-ХІІ, виплачується непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, незалежно від наявності статусу постраждалої від аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії. 
Крім цього, позивачка зазначає, що вона, на час призначення пенсії, мала право на підвищення пенсії на 1% за понаднормативний стаж, а тому для перерахунку її пенсії не може бути застосована нова редакція частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив, що позивачка є непрацюючою пенсіонеркою, яка зареєстрована та проживає в селі Чудля, Вараського району, Рівненської області з 19.03.2023 року, яке, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Рівненській області та отримує пенсію за віком, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка обчислена за нормами  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Із довідки про доходи від 02.08.2023 року позивачка довідалась, що відповідач не виплачує їй доплату до пенсії у розмірі, встановленому статтею 39 Закону № 796-ХІІ.
Крім того, у жовтні 2023 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на умовах частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років.
Однак, листом від 24.10.2023 року відповідач повідомив позивачку, що позивачка не перебуває на пенсії, на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому позивачка не має права на збільшення пенсії на один процент заробітку, за кожний рік роботи, понад встановлений стаж.
Вважаючи бездіяльність пенсійного органу, щодо не проведення нарахування та виплати доплати до пенсії, передбаченої статтею 39 Закону № 796-ХІІ, протиправною, а також дії відповідача щодо відмови збільшення пенсії на один процент заробітку, за кожний рік роботи, понад встановлений стаж, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Стаття 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так:
" 1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:
- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;
- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;
- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.
Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України".
28 грудня 2014 року Верховною Радою України прийнятий Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII (далі - Закон № 76-VІІІ), підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесені зміни до Закону № 796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45. Вказаний Закон набрав чинності 1 січня 2015 року.
4 лютого 2016 року прийнятий Закон України "Про внесення зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 987-VIII (далі - Закон № 987-VІІІ), який згідно з розділом ІІ "Прикінцеві положення" набрав чинності з 1 січня 2016 року, а також включив до Закону № 796-ХІІ статтю 39 наступного змісту: "Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України".
Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 указав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VІІІ пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон № 76-VІІІ у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
При цьому, в рішенні Конституційного Суду України встановлений порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону № 796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом № 76-VІІІ, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону № 796-ХІІ вказане рішення не містить.
Конституційний Суд України у рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп висловив позицію, згідно з якою, закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Таким чином, з 17 липня 2018 року відновила дію редакція статті 39 Закону № 796-ХІІ, яка була чинною до 1 січня 2015 року. Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону № 987-VІІІ, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом № 987-VІІІ.
Стаття 39 у редакції Закону № 987-VІІІ, яка чинна з 1 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак, редакція статті 39, яка була чинна до 1 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.
З огляду на наведене вище, суд вважає, що відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону № 796-ХІІ до внесення змін Законом № 76-VІІІ спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 1 січня 2016 року статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 987-VІІІ. І ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.
Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла внаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.
Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відновлено право позивачки на отримання доплати до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ. 
При цьому, Закон № 796-ХІІ пов`язує виплату доплати до пенсії, що передбачена статтею 39 із статусом особи, яка має бути непрацюючим пенсіонером та проживати на території радіоактивного забруднення. Ці правовідносини врегульовані статтею 39 Закону № 796-ХІІ.
Натомість, для осіб, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії надаються пільги та компенсації передбачені розділом IV Закону № 796-ХІІ, а також основна і додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю, які передбачені розділом VIII Закону № 796-ХІІ.
Тобто, право осіб на доплату до пенсії, на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ, не залежить від наявності чи відсутності статусу особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Тому апеляційний суд констатує, що позивачка, як особа, яка є непрацюючою пенсіонеркою та проживає у зоні гарантованого добровільного відселення має право на доплату до пенсії, яка передбачена статтею 39 Закону № 796-ХІІ з 17 липня 2018 року, дати коли відновлено дію статті 39 Закону № 796-ХІІ.
Водночас, вирішуючи питання про належний до виплати розмір вказаної доплати, суд керується таким.
Відповідно до статті 63 Закону № 796-ХІІ, фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України (далі - БК України).
Відповідно до частини першої статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.
1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VIII (далі - Закон № 79-VІІІ), пунктом 63 якого розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що вказані вище положення Закону № 79-VІІІ не були визнанні неконституційними.
Таким чином, 1 січня 2015 року Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ.
Водночас, надання Законом № 79-VIII Кабінету Міністрів України повноважень щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, не означає, що йому надано право їх зменшувати або скасовувати. Уряд не має права приймати будь-які підзаконні акти, які суперечать Закону №796-ХІІ. Оскільки ж стаття 39 Закону №796-ХІІ (в чинній з 17.07.2018 редакції, а саме в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»» від 06.06.1996 №230/96-ВР) не уповноважує Кабінет Міністрів України встановлювати розміри доплат для осіб, які працюють у зонах безумовного та гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а також розміри підвищення до пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, натомість самостійно і чітко визначає такі розміри, то застосуванню підлягає саме норма статті 39 Закону №796-ХІІ, яка є самодостатньою в цьому питанні, і безсумнівно наділена вищою юридичною силою.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року по зразковій справі № 240/4937/18.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивачка має право на щомісячне отримання доплати до пенсії, як непрацююча пенсіонерка, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону № 796-ХІІ.
При цьому, позивачка просить відповідача здійснити виплату цієї доплати з 19.09.2023 року. Відповідач не заперечує того факту, що не здійснював виплату позивачці доплати до пенсії в розмірі, передбаченому статтею 39 Закону № 796-ХІІ з 19.09.2023 року.
Апеляційний суд встановив те, що позивачка проживає в с. Чудля, Вараського району Рівненської області (зона гарантованого добровільного відселення) з 19.09.2023 року, право на отримання позивачкою передбаченої статтею 39 Закону № 796-ХІІ доплати до пенсії відновлено з 17 липня 2018 року.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивачка з 19.09.2023 року (дата з якої позивачка почала проживати в зоні гарантованого добровільного відселення) має право на щомісячне отримання доплати до пенсії як непрацююча пенсіонерка, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону № 796-ХІІ. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не виплачуючи позивачці з 19.09.2023 року доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Внаслідок цього, у відповідача є відповідний обов`язок. 
Тому позовні вимоги про виплату позивачці доплати до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону № 796-ХІІ, необхідно задовольнити.
Що стосується збільшення розміру пенсії позивачки на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діяла на час призначення позивачці пенсії, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком N 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.
Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII) внесено зміни у частину 2  статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яку доповнено реченням «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Закон набрав чинності 11.10.2017 року.
Положеннями частини 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Таким чином, у зв`язку із набранням чинності Законом № 2148-VIII (11.10.2017), по-іншому врегульовано правовідносини, пов`язані з пенсійним забезпеченням осіб, які мають право на пільгову пенсію за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до правової норми частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, що діяла на час її реалізації, умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах частини другою статті 27 Закону № 1058-IV. 
Оскільки, позивачка не виявила бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV, а наголошує на збереженні визначених ч.1 ст. 27 Закону № 1058-IV умов пенсійного забезпечення, то відповідач правомірно відмовив у перерахунку пенсії позивачці зі збільшенням пенсії на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років.
Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 6 вересня 2023 року у справі № 300/2091/21, 29 серпня 2023 року у справі № 300/1390/19, 12 грудня 2022 року у справі № 280/656/20 у подібних правовідносинах.
Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про збільшення розміру пенсії позивачки на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років.
Вказані висновки є підставою для частково задоволення позову у такий спосіб:
- визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо не нарахування та не виплати доплати до пенсії, як непрацюючій пенсіонерці, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі передбаченому ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) з 19.09.2023 року;
- зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату доплату до пенсії, як непрацюючій пенсіонерці, що проживає в зоні  гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ з 19.09.2023 року.
У задоволенні позовних вимог про збільшення розміру пенсії позивачки на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, необхідно відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.
Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог
Апеляційний суд встановив, що позивачка сплати судовий збір в сумі 1727,76 грн., як за дві немайнові вимоги.
Оскільки, апеляційний суд задовольнив одну немайнову вимогу, то на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути половину сплаченого судового збору, а саме 863,50 грн.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 460/26279/23 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, що передбачена ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 19.09.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, що передбачена ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 19.09.2023 року до втрати такого права. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області судовий збір в сумі 863,50 грн. (вісімсот шістдесят три гривні 50 копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель