Номер провадження: 22-ц/813/1706/24 
Справа № 523/6960/21
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Дяченко В.Г. 12 квітня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в розмірі 34352,79 грн., витрачених на утримання, догляд, лікування ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов мотивований тим, що у 1980 році позивач та ОСОБА_4 познайомилися та намагалися створити сім`ю. З часом, у зв`язку з непорозумінням одне одного та замовчуванням важливої інформації про особисте життя, їх стосунки перестали існувати і вони залишилися друзями. Кожний рік ОСОБА_4 приїздив з Тюменьської області у відпустку до Одеси та вони з позивачем зустрічалися.
З лютого 2011 року ОСОБА_4 остаточно переїхав на постійне місце проживання до позивача. З вказаного часу і до смерті ОСОБА_4 вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. До часу спільного проживання у кожного з них народилися діти від попередніх шлюбів. Діти ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час його життя нормальних стосунків з ним не підтримували та постійно сварилися, з`являлися тільки коли їм необхідні були грошові кошти, не пускали його до квартири у якій він був зареєстрований, не надавали йому документи на квартиру. Починаючи з 2013 року, ОСОБА_4 почав хворіти, та у 2015 році захворів на онкологічне захворювання, у зв`язку із чим потребував постійного догляду з боку позивача та лікування. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Для отримання соціальної допомоги на поховання, позивач надала сину померлого - ОСОБА_3 Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 від 28 листопада 2020 року та необхідні документи. При зверненні до нотаріуса, позивачу стало відомо про наявність спадкової справи № 66879641, відкритої щодо майна померлого ОСОБА_4 .
Посилаючись на те, що за життя на лікування ОСОБА_4 необхідні були великі кошти, позивач несла їх з власної заробітної плати та заощаджень, діти ОСОБА_4 жодної допомоги, як на лікування, так і на оплату поховання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не надавали, - ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_3 витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця ОСОБА_5 у сумі 34352,79 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. та надання правової допомоги в розмір 14000,00 грн.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 липня 2021 року замінено первісного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_2 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 фактично ніколи не спілкувалася з батьком ОСОБА_4 , допомоги у лікуванні та утриманні не надавала. З 2013 року ОСОБА_4 постійно хворів та потребував стороннього догляду та грошових коштів, і усі витрати на лікування сплачувались ОСОБА_1 .
Крім того, до апеляційної скарги позивачем долучено лист Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1 ОМР» від 19 квітня 2023 року №1560, яка підтверджує знаходження ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні у вказаному лікувальному закладі, а також те, що за час лікування останнього ОСОБА_1 за власні кошти було придбано ряд ліків.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи та правильно застосував норми матеріального права, оскільки матеріали справи не містять доказів безпорадного стану померлого ОСОБА_4 , матеріальне забезпечення останнього з боку ОСОБА_1 , тривале опікування позивачкою померлого, тощо.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №3648961, копією свідоцтва про смерть, Серії НОМЕР_1 , виданого 30 листопада 2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.38, 204).
З копії заяви до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняла спадщину, яка залишилася після смерті батька – ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.57).
З копії заяви до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовився від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька – ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.59).
У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 523/3719/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Рішення по даній справі судом не прийнято.
На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, ОСОБА_1 надано до суду наступні докази:
- копії медичної документації на ОСОБА_4 за період 2013 - 2015 року: УЗД від 06 вересня 2013 року (а.с. 8), картка пацієнта від 21 січня 2014 року (а.с.9), висновок за результатами КТ дослідження від 30 вересня 2013 року (а.с. 10), довідка Диспансерно-поліклінічного відділення Одеського онкологічного диспансеру від 15 квітня 2015 року (а.с.39), посмертний епікриз від 19 листопада 2020 року (а.с.40), копії товарних та фіскальних чеків на загальну суму 34352,79 грн. (а.с.11-36).
У свою чергу, ОСОБА_2 подала до суду наступні письмові докази:
- копію договору-заказу про організацію і проведення поховання, де замовником послуг є ОСОБА_2 , вартість послуг 17840,00 грн., сплачено 12000,00 грн. (а.с.121-123);
- фотознімки за 2013 рік, 2020 рік, 2021 рік з позначками « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_4 », на яких відображені останні у різний час та у різній обстановці, зокрема на святкуванні дня народження, на дачі; фотознімок ОСОБА_2 на поминках після поховання батька ОСОБА_4 ; фотознімки ОСОБА_4 в молодості та за 1980-1981 роки, 1998-1999 роки, 2012-2013 роки (а.с.124-202);
- копії товарних чеків та квитанції на різну суму від 15 листопада 2020 року, 27 листопада 2020 року, 22 листопад 2020 року (а.с.206-211);
- копії трудової книжки та військового квитка ОСОБА_4 (а.с.211а -212, 214);
Згідно ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.
Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц, Верховним Судом у постанові від 28 січня 2021 року у справі № 910/17743/18.
ОСОБА_1 , обґрунтовуючи розмір понесених витрат на утримання, догляд та лікування спадкодавця, які на її думку, повинні бути сплачені відповідачем як спадкоємицею, посилається на копії товарних та фіскальних чеків з аптек, які містяться в матеріалах справи. Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що з даних матеріалів неможливо достовірно встановити обставини, на які посилається позивач, зокрема, що закупівля здійснена позивачем і витрачені грошові кошти на ліки належать саме позивачу. Крім того, вказані чеки надані суду без будь-якої систематизації і співставлення з конкретними медичними призначеннями конкретної людини, а відтак, вказані документи самі по собі не доводять, що зазначені у чеках медичні препарати придбавались саме для спадкодавця. Крім того, у товарних чеках, що містяться на аркуші справи 34, покупцем зазначено невідому особу ОСОБА_6 .
Також судом обґрунтовано відхилено надану стороною позивача медичну документацію, яка датується 2013, 2014, 2015 роком, оскільки остання не стосується періоду, за який ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти витрачені на лікування спадкодавця.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що фіскальні та товарні чеки, медична документація спадкодавця не є належними доказами у справі.
Інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивачем не надано, клопотання про витребування будь-яких доказів перед судом не ініційовано.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що стороною позивача будь-яких переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягали через їх необґрунтованість та недоведеність.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 фактично ніколи не спілкувалася з батьком ОСОБА_4 , допомоги у лікуванні та утриманні не надавала, оскільки на підтвердження вказаних обставин апелянтом не надано жодного доказу, вказані доводи є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Щодо доданого ОСОБА_1 до апеляційної скарги листа Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1 ОМР» від 19 квітня 2023 року №1560, яка підтверджує знаходження ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні у вказаному лікувальному закладі, а також те, що за час лікування останнього ОСОБА_1 за власні кошти було придбано ряд ліків, то колегія суддів вважає вказаний лист неналежним доказом у справі у зв`язку із наступним.
У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2023 року, справа № 552/7368/21, провадження № 61-455св23 зазначено, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
У даному випадку, апелянтом не надано доказів існування об`єктивних обставин, які перешкоджали позивачу подати вказаний доказ до суду першої інстанції, на підставі чого колегія суддів відмовляє у його прийнятті.
Крім того, викладена у листі в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1 ОМР» від 19 квітня 2023 року інформація про те, що перелічені у листі медичні препарати були придбані у 2020 році за власні кошти апелянтом, викликає обґрунтований сумнів, оскільки жодних доказів придбання вказаних ліків саме ОСОБА_1 за власні кошти, до листа не додано.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

        О.П. Заїкін

       О.М. Таварткіладзе