ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року 
м. Київ
справа № 540/1645/20
адміністративне провадження № К/9901/36812/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна фірма «Еліт Пласт» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 (головуючий суддя: Дубровна В.А.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2021 (головуючий суддя: Семенюк Г.В., судді: Домусчі С.Д., Шляхтицький О.І.) у справі № 540/1645/20 за позовом Державної екологічної інспекції у Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна фірма «Еліт Пласт» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю),   
У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У червні 2020 року Державна екологічна інспекція у Тернопільській області (далі - Держекоінспекція у Тернопільській області або позивач) звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна фірма «Еліт Пласт» (далі - ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» або відповідач), в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила застосувати до відповідача заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді тимчасової заборони (зупинення) діяльності підприємства, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Микулинецька, буд. 46, до моменту отримання висновку з оцінки впливу на довкілля та дозволу на викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел.
Херсонський окружний адміністративний суд рішенням від 05.02.2021, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2021, позов задовольнив.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.
IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Верховного Суду від 01.11.2021 відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 25.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» про зупинення виконання рішення суду першої інстанції.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13.02.2024 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій установлено, що ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» згідно класифікації суб`єктів - господарювання відноситься до високого ступеня ризику, основним видом господарської діяльності згідно значення коду КВЕД 22.21 є - виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмаси, у т.ч. виготовляє синтетичний теплоізоляційний матеріал із гранул полістиролу шляхом нагрівання («екструзійний пінополістирол»).
На підставі звернення громадянки ОСОБА_1 від 08.08.2019 про здійснення ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» виробництва стирольних плит, що пов`язане із викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря без отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел, Держекоінспекцією у Тернопільській області видано наказ «Про проведення позапланових перевірок» №407 від 23.12.2019.
На підставі цього наказу та направлення на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 524 від 23.12.2019, у період з 24.12.2019 по 26.12.2019 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Гордовським О.О. проведено позапланову перевірку ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинська, 46, за результатами якої складено акт № 19 від 26.12.2019. 
Акт перевірки складено у присутності технолога з виробництва Сушинського С.О. , який ознайомлений з цим актом та копію акта зобов`язався передати для відома керівника ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт».
Перевіркою установлено, що підприємство здійснює планову діяльність з виробництва екструзійного пінополістиролу за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 46 у виробничому приміщенні площею 15 261,7 м. кв., яке належить йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2018 № ППС-11. 
Водночас у порушення пункту 11 частини третьої статті 3, частини четвертої статті 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» підприємство здійснює діяльність без висновку оцінки впливу на довкілля.
Також у порушенням частин п`ятої, шостої статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» викиди забруднюючих речовин атмосферне повітря обладнання для виготовлення екструзійного пінополістиролу здійснюються без дозволу на викиди спеціально уповноваженого органу виконавчої влади.
На підставі висновків акту перевірки, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області - Гордовським О.О. винесено припис № 1/2-4-11-4795 від 28.12.2019 про усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, яким вимагалося:
- отримати висновок оцінки впливу на довкілля у відповідності до вимог в строк до 28.03.2020;
- отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел в строк до 28.03.2020.
З метою перевірки виконання ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» вимог зазначеного припису, на підставі наказу Держекоінспекції у Тернопільській області від 27.04.2020 № 140 та направлення від 27.04.2020 № 152, уповноваженими посадовими особами Держекоінспекції у Тернопільській області у присутності завідувача складу ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» - Пасічник М.Р. проведено позапланову перевірку додержання суб`єктом господарювання ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, в ході якої встановлено невиконання суб`єктом господарювання вимог припису від 28.12.2019 № 1/2-4-11-4795, чим порушено вимоги пункту «ї» статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», та частини першої статті 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Результати перевірки оформлені актом № 13/013 від 29.04.2020, з яким ознайомлено Пасічника М.Р. під підпис та надано йому копію акту для подальшої передачі (ознайомлення) керівника ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт».
Зважаючи на недодержання ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та неусунення виявлених порушень, Держекоінспекція у Тернопільській області звернулася із позовом до суду про вжиття заходів реагування.
ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позовна заява обґрунтована тим, що   за результатами проведеної перевірки посадовими особами позивача встановлено факт здійснення ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» діяльності з виробництва екструзійного пінополістиролу без висновку оцінки впливу на довкілля, що є порушенням вимог Закону України «Про оцінку впливу на довкілля». Також перевіркою встановлено факт відсутності у ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, чим порушено вимоги Закону України «Про охорону атмосферного повітря». У зв`язку із виявленими порушеннями вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища посадовою особою Держекоінспекцією у Тернопільській області було винесено припис із вимогою усунути порушення шляхом отримання висновку оцінки впливу на довкілля у відповідності до вимог законодавства та отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел. За результатами проведеної перевірки виконання вимог припису перевіряючими встановлено факт його невиконання. 
Виходячи з того, що у ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» відсутні будь-які дозвільні документи, що дають право останньому на здійснення господарської діяльності, позивач у межах компетенції звернувся із цим позовом про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді тимчасової заборони (зупинення) виробничої діяльності підприємства, що знаходиться за адресою вул. Микулинецька, б. 46, м. Тернопіль до моменту їх отримання.
Відповідач позов не визнав. Стверджує, що позивачем не надано жодного доказу, що виробнича діяльність відповідача за адресою м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 46, за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел та порушення відповідачем законодавства про оцінку впливу на довкілля, реально створює загрозу життю та/або здоров`ю людей. 
Відповідач вважає, що позовні вимоги не відповідають приписам Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», якими визначено, що за рішенням суду може бути зупинено виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, що здійснюється із порушенням, а не повністю вся діяльність (зокрема, і виробнича) суб`єкта господарювання. 
Також відповідач вважає, що позов до нього про застосування заходів реагування подано позивачем із пропуском встановленого законом строку.
V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що законодавцем надано право Держекоінспекції у Тернопільській області на звернення до суду із позовом про застосування заходів реагування в сфері державного нагляду (контролю), а саме щодо повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг.
Суди констатували, що відповідач відноситься до суб`єктів - господарювання з високим ступенем ризику, оскільки господарська діяльність в загальному стосується виготовлення плит, листів, труб, профілів із пластмаси, а також підприємство займається виготовленням «екструзійного пінополістиролу», під час виготовлення якого виділяється важка хімічна сполука, що забруднює повітря, змінює склад і властивості атмосферного повітря у результаті надходження або утворення в нього фізичних, біологічних факторів та хімічних сполук, що негативно впливає на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.   
У контексті обставин цієї справи суди зазначили, що хімічне виробництво, в тому числі виробництво полімерних і полімервмісних матеріалів та інших хімічних речовин, є втручанням в природне середовище, яке справляє значний вплив на довкілля, і потребує здійснення оцінки впливу на довкілля шляхом підготовки суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля та отримання висновку з оцінки впливу на довкілля. У свою чергу звіт з оцінки впливу на довкілля та висновок з оцінки впливу на довкілля враховуються при прийнятті рішення про провадження суб`єктом господарювання планованої діяльності. У разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування рішення про провадження планованої діяльності висновок з оцінки впливу на довкілля визначає екологічні умови провадження планованої діяльності, а у випадку встановлення за результатами оцінки впливу на довкілля факту допустимості провадження планованої діяльності ухвалений висновок вважається рішенням про провадження планованої діяльності.
Таким чином, визначальними умовами для отримання висновку з оцінки впливу на довкілля є звіт з оцінки впливу на довкілля, а для отримання рішення про провадження планованої діяльності - висновок з оцінки впливу на довкілля.
Отже, за відсутності звіту та висновку з оцінки впливу на довкілля відсутні законодавчі підстави для провадження планованої діяльності.
За таких обставин, суди обох інстанцій дійшли висновку, що ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» до початку введення в експлуатацію мав пройти процедуру передбачену Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», оскільки згідно вимог статті 25 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», для визначення безпеки для здоров`я людини та екологічної безпеки під час проектування, розміщення, будівництва нових і реконструкції діючих підприємств та інших об`єктів проводяться оцінка впливу на довкілля та державна санітарно-гігієнічна експертиза в порядку, визначеному законодавством.
Водночас у ході проведених перевірок встановлено факт провадження ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» господарської діяльності без дозвільних документів. Своєю чергою, неусунення виявлених перевіркою порушень прямою дією створюють загрозу здоров`ю людей.
Разом з цим, суди врахували ту обставину, що під час розгляду справи у суді першої інстанції представником відповідача надано до суду Звіт з оцінки впливу на довкілля об`єкту «Реконструкція будівлі головного виробничого корпусу під цех по виробництву екструдованого пінополістиролу на вул. Микулинецька, 46 в м.Тернополі, Тернопільської області», реєстраційний номер справи про оцінку впливу на довкілля №20201245187, виготовлений ТОВ «ЕКО-СТАНДАРТ ЗАХІД», який свідчить про вчинення відповідачем певних дій по усуненню порушень.
Таким чином, беручи до уваги те, що неусунуті      порушення      є такими, що створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість заявленого позову.   
Одночасно суди визнали безпідставними твердження відповідача, що Інспекцією не надано жодного доказу, що виробнича діяльність відповідача за адресою м.Тернопіль, вул. Микулинецька, 46, за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел та порушення відповідачем законодавства про оцінку впливу на довкілля реально створює загрозу життю та/або здоров`ю людей, оскільки сам факт відсутності дозвільних документів, що дають право ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» здійснювати господарську діяльність є підставою заборони діяльності, та звернення до суду із заходом реагування.
Також суди відхили доводи відповідача про пропуск Держекоінспекцією строку звернення до суду із цим позовом.
VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Касаційна скарга відповідача обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Скаржник зазначає, що застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) є необхідним оперативним та превентивним способом впливу на порушника з метою усунення загрози життю та здоров`ю людей. Застосування таких заходів обумовлюється виключно наявністю підстав, які свідчать про наявність для життя і здоров`я людей загрози внаслідок забруднення території.
Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №560/1370/19, від 28.05.2019 у справі № 820/4764/16, від 11.09.2019 у справі №807/1410/17.
Водночас за твердженнями скаржника, Держекоінспекцією не надано суду доказів у підтвердження наявності реальної загрози життю та/або здоров`ю людей внаслідок відсутності у ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» дозволу на викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел та висновку оцінки впливу на довкілля.
Також скаржник вважає, що Держекоінспекцією обрано непередбачений законодавством спосіб реагування шляхом подання позову про повну заборону (зупинення) діяльності підприємства.
Крім того, за позицією скаржника, Держекоінспекцією порушено строк звернення із цим позовом до суду, який на його погляд, має обчислюватися із дня складання акту за наслідками первісної перевірки (26.12.2019).
Позивач подав відзив на касаційну скаргу, у якому з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій суду, просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначив, що господарська діяльність відповідача в загальному стосується виготовлення плит, листів, труб, профілів із пластмаси, а також підприємство займається виготовленням «екструзійного пінополістиролу», під час виготовлення якого виділяється важка хімічна сполука, що забруднює повітря, змінює склад і властивості атмосферного повітря у результаті надходження або утворення в нього фізичних, біологічних факторів та хімічних сполук, що негативно впливає на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.   
Отже, зважаючи на те, що ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» відноситься до суб`єктів господарювання із високим ступенем ризику, то до початку введення в експлуатацію виробничого приміщення мало пройти процедуру, передбачену Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».
Своєю чергою, факт відсутності дозвільних документів, що дають право ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» здійснювати господарську діяльність є підставою для заборони діяльності та відповідно звернення до суду із позовом про вжиття заходів реагування.
Позивач також не погоджується із твердженнями скаржника про пропуск ним строку звернення до суду, оскільки фактично обчислювати строк необхідно із дати встановлення невиконання вимог припису, тобто з 29.04.2020.
Крім зазначеного, позивач також наголосив щодо нерелевантності приведеної скаржником судової практики Верховного Суду.
VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою - другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам учасників справи, висловленим у касаційній скарзі та відзиві на неї, Верховний Суд виходить з такого.
Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, визначає Закон України від 25.06.1991 № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон № 1264-XII).
Відповідно до статті 20-2 Закону № 1264-XII до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема:
а) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, в тому числі, про екологічну та радіаційну безпеку, про оцінку впливу на довкілля, про моніторинг, звітність та верифікацію викидів парникових газів; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов;
в) обмеження чи зупинення (тимчасове) діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, законодавства про оцінку впливу на довкілля, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин;
е) надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням.
За приписами статті 50 Закону № 1264-XII екологічна безпека є такий стан навколишнього природного середовища, при якому забезпечується попередження погіршення екологічної обстановки та виникнення небезпеки для здоров`я людей. Екологічна безпека гарантується громадянам України здійсненням широкого комплексу взаємопов`язаних політичних, економічних, технічних, організаційних, державно-правових та інших заходів. Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди навколишньому природному середовищу, може бути припинена за рішенням суду.
Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.04.2020 за № 350/34633 затверджено Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції (далі - Положення № 230)
Відповідно до пункту 2 Розділу II Положення № 230, державна екологічна інспекція області відповідно до покладених завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: 1) про екологічну та радіаційну безпеку, зокрема щодо виконання умов висновків з оцінки впливу на довкілля; 2) про охорону земель, надр, зокрема щодо виконання екологічних вимог під час надання у власність і користування, зокрема в оренду, земельних ділянок; 3) про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, зокрема щодо: наявності та додержання умов дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин; здійснення водокористувачами заходів із запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з їх території; 4) про охорону атмосферного повітря, зокрема щодо: наявності та додержання умов дозволів на викиди забруднюючих речовин; надання своєчасної, повної та достовірної інформації про стан атмосферного повітря, визначення видів і обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря; з питань поводження з відходами, зокрема щодо: дотримання вимог документів дозвільного характеру на здійснення операцій у сфері поводження з відходами; складення і ведення реєстру об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, реєстру місць видалення відходів; збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення, захоронення відходів.
На підставі абзаців 1, 2 пункту 6 розділу ІІ Положення № 230 інспекція має право звертатись до суду з позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних та біологічних факторів, лімітів скидів забруднюючих речовин.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V).
За змістом статті 7 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу (частина сьома статті 7 Закону № 877-V).
Згідно із частиною п`ятою статті 4 Закону № 877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.
Приписи статті 12 Закону України 16.10.1992   № 2707-XII «Про охорону атмосферного повітря» (далі - Закон № 2707-XI) також встановлюють, що господарська чи інші види діяльності, пов`язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.
Таким чином, проаналізувавши зміст наведених норм права, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що чинним законодавством передбачено право Держекоінспекції на звернення до суду із позовом про застосування заходів реагування в сфері державного нагляду (контролю), а саме щодо повного або часткового зупинення (заборони) діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням вимог законодавства у сфері екології.
Своєю чергою, застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) є необхідним оперативним та превентивним способом впливу на порушника з метою усунення існування загрози життю та здоров`ю людей. Застосування таких заходів обумовлюється виключно наявністю підстав, які свідчать про наявність для життя і здоров`я людей загрози внаслідок забруднення довкілля.
Одночасно із цим, колегія суддів зазначає, що застосування заходів реагування є тимчасовим заходом, який направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог у сфері природоохоронного законодавства, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
Щодо суті заявлених позивачем вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначає Закон № 2707-XII.
Цей Закон спрямований на збереження та відновлення природного стану атмосферного повітря, створення сприятливих умов для життєдіяльності, забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище та визначає правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря.
Зміст понять і термінів, що вживаються у цьому Законі наведено у статті 1, зокрема: забруднення атмосферного повітря - змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і (або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища; викид - надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; джерело викиду - об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.
Відносини в галузі охорони атмосферного повітря регулюються цим Законом,   Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища»   та іншими нормативно-правовими актами (стаття 2 Закону № 2707-XІI)
Згідно із статтею 5 Закону № 2707-XIІ у галузі охорони атмосферного повітря встановлюються такі нормативи: нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря; нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; нормативи гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел; нормативи вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах та впливу фізичних факторів пересувних джерел; технологічні нормативи допустимого викиду забруднюючих речовин.
Законодавством можуть встановлюватися й інші нормативи в галузі охорони атмосферного повітря.
Порядок розроблення та затвердження нормативів у галузі охорони атмосферного повітря встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.
Зокрема, для оцінки стану забруднення атмосферного повітря встановлюються нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря та нормативи гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, рівні шкідливого впливу фізичних та біологічних факторів у межах населених пунктів, у рекреаційних зонах, в інших місцях проживання, постійного чи тимчасового перебування людей, об`єктах навколишнього природного середовища з метою забезпечення екологічної безпеки громадян і навколишнього природного середовища: нормативи якості атмосферного повітря; гранично допустимі рівні впливу акустичного, електромагнітного, іонізуючого та інших фізичних факторів і біологічного впливу на стан атмосферного повітря населених пунктів (частина перша статті 6 Закону №   2707-XI).
Також, частиною першою статті 7 Закону № 2707-XIІ визначено, що нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, встановлюються з метою забезпечення дотримання нормативів екологічної безпеки атмосферного повітря з урахуванням економічної доцільності, рівня технологічних процесів, технічного стану обладнання, газоочисних установок.
Обов`язки підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності щодо охорони атмосферного повітря визначені у статті 10 Закону № 2707-XІI, відповідно до якої вказані суб`єкти, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані, зокрема здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.
За правилами статті 11 цього Закону для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Перелік забруднюючих речовин переглядається Кабінетом Міністрів України не менше одного разу на п`ять років за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування з урахуванням особливостей екологічної ситуації регіону, населеного пункту можуть додатково встановлювати перелік забруднюючих речовин, за якими здійснюється регулювання їх викидів на відповідній території.
Також, за поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування, у разі перевищення нормативів екологічної безпеки, на відповідній території затверджують відповідно до закону програми оздоровлення атмосферного повітря, здійснюють заходи щодо зменшення забруднення атмосферного повітря.
Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Зміст наведених норм права свідчить про те, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі відповідного дозволу.
Перевіркою установлено, що відповідачем із порушенням частин п`ятої, шостої статті 11 Закону №2707-XII здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від обладнання для виготовлення екструзійного пінополістиролу оскільки відсутній, визначений законодавством дозвіл  на викиди спеціально уповноваженого органу виконавчої влади.
Разом із цим, відповідачем не заперечується експлуатація обладнання, що здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та як наслідок необхідність оформлення у зв`язку із цим дозвільних документів.
Відповідачу надався час для усунення зазначених порушень шляхом отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел у строк до 28.03.2020, проте вимоги припису № 1/2-4-11-4795 від 28.12.2019 залишилися невиконаними, що установлено результатами перевірки, оформленої актом від 29.04.2020.
Також, згідно із інформацією відображеною в акті  від 26.12.2019, під час перевірки установлено, що в порушення пункту 11 частини третьої статті 3, частини четвертої статті 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» підприємство здійснює діяльність без висновку оцінки впливу на довкілля.
Зазначений факт відповідачем не спростований. 
Правові та організаційні засади оцінки впливу на довкілля, спрямованої на запобігання шкоді довкіллю, забезпечення екологічної безпеки, охорони довкілля, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на довкілля, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України від 23.05.2017 № 2059-VIII «Про оцінку впливу на довкілля» (далі - Закон № 2059-VIII).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2059-VIII, вплив на довкілля (далі - вплив) - будь-які наслідки планованої діяльності для довкілля, в тому числі наслідки для безпечності життєдіяльності людей та їхнього здоров`я, флори, фауни, біорізноманіття, ґрунту, повітря, води, клімату, ландшафту, природних територій та об`єктів, історичних пам`яток та інших матеріальних об`єктів чи для сукупності цих факторів, а також наслідки для об`єктів культурної спадщини чи соціально-економічних умов, які є результатом зміни цих факторів; планована діяльність - планована господарська діяльність, що включає будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, розширення, перепрофілювання, ліквідацію (демонтаж) об`єктів, інше втручання в природне середовище; планована діяльність не включає реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, розширення, перепрофілювання об`єктів, інші втручання в природне середовище, які не справляють значного впливу на довкілля відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Статтею 2 Закону № 2059-VIII передбачено, що оцінка впливу на довкілля - це процедура, що передбачає: 1) підготовку суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля відповідно до статей 5, 6 та 14 цього Закону; 2) проведення громадського обговорення відповідно до статей 7, 8 та 14 цього Закону; 3) аналіз уповноваженим органом відповідно до статті 9 цього Закону інформації, наданої у звіті з оцінки впливу на довкілля, будь-якої додаткової інформації, яку надає суб`єкт господарювання, а також інформації, отриманої від громадськості під час громадського обговорення, під час здійснення процедури оцінки транскордонного впливу, іншої інформації; 4) надання уповноваженим органом мотивованого висновку з оцінки впливу на довкілля, що враховує результати аналізу, передбаченого пунктом 3 цієї частини; 5) врахування висновку з оцінки впливу на довкілля у рішенні про провадження планованої діяльності відповідно до статті 11 цього Закону.
Визначальним для розгляду цієї справи і правильного її вирішення спору, є встановлення того, чи належать об`єкти і види діяльності ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» до сфери застосування оцінки впливу на довкілля, визначеної статтею 3 Закону №2059-VIII.
Так, стаття 3 Закону № 2059-VIII визначає сферу застосування оцінки впливу на довкілля.
Цією нормою визначено дві категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля.
Зокрема, перша категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля, включає, зокрема, хімічне виробництво, в тому числі виробництво основних хімічних речовин, хімічно-біологічне, біотехнічне, фармацевтичне виробництво з використанням хімічних або біологічних процесів, виробництво засобів захисту рослин, регуляторів росту рослин, мінеральних добрив, полімерних і полімервмісних матеріалів, лаків, фарб, еластомерів, пероксидів та інших хімічних речовин; виробництво та зберігання наноматеріалів потужністю понад 10 тон на рік (пункт 6 частини другої статті 3).
Друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, серед іншого включає інші види діяльності: постійно діючі траси і треки для перегонів, тестові полігони для моторизованих транспортних засобів; майданчики для тестування (випробування) двигунів, турбін або реакторів площею 0,5 гектара і більше; шламонакопичувачі, хвостосховища; складування осаду, мулові поля площею 0,5 гектара і більше або на відстані не більш як 100 метрів до прибережних захисних смуг; склади і перевалочні бази металобрухту площею 0,5 гектара і більше або на відстані не більш як 100 метрів до прибережних захисних смуг; утилізація, видалення, оброблення, знешкодження, захоронення побутових відходів; установки для поверхневої обробки речовин, предметів або продуктів з використанням органічних розчинників, зокрема для оздоблення, друку, покриття, знежирювання, гідроізолювання, калібрування, фарбування, очищення або насичування з витратою понад 150 кілограмів на годину або понад 200 тон на рік; виробництво і переробка виробів на основі еластомерів; споруди для виробництва штучних мінеральних волокон, виробництво екструдованого пінополістиролу, утеплювачів, асфальтобетону; видобування піску і гравію, прокладання кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду; генетично-інженерна діяльність, введення в обіг та будь-яке використання генетично модифікованих організмів та продукції, виробленої з їх використанням (у відкритій системі); інтродукція чужорідних видів фауни та флори у довкілля; виробництво мікробіологічної продукції; виробництво, утилізація і знищення боєприпасів, ракетного палива та інших токсичних хімічних речовин (пункт 11 частина третя статті 3).
Забороняється розпочинати провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті, без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планованої діяльності (частина четверта статті 3 Закону № 2059-VIII).
Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно критеріїв, затверджених Постановою КМУ № 182 від 06.03.2019, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення заходів державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, ТОВ ВКФ «Еліт Пласт» відноситься до суб`єктів - господарювання з високим ступенем ризику, оскільки господарська діяльність в загальному стосується виготовлення плит, листів, труб, профілів із пластмаси, а також підприємство займається виготовленням «екструзійного пінополістиролу», під час виготовлення якого виділяється важка хімічна сполука, що забруднює повітря, змінює склад і властивості атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в нього фізичних, біологічних факторів та хімічних сполук, що негативно впливати на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.   
Одночасно суди констатували, що хімічне виробництво, в тому числі виробництво полімерних і полімервмісних матеріалів та інших хімічних речовин, є втручанням в природне середовище, яке справляє значний вплив на довкілля, і потребує здійснення оцінки впливу на довкілля шляхом підготовки суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля та отримання висновку з оцінки впливу на довкілля.   
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» до початку введення в експлуатацію обладнання мав пройти процедуру передбачену Законом № 2059-VIII, оскільки згідно вимог статті 25 Закону № 2707-XIІ, для визначення безпеки для здоров`я людини та екологічної безпеки під час проектування, розміщення, будівництва нових і реконструкції діючих підприємств та інших об`єктів проводяться оцінка впливу на довкілля та державна санітарно-гігієнічна експертиза в порядку, визначеному законодавством.
Про необхідність отримання висновку з оцінки впливу на довкілля свідчить і та обставина, що під час розгляду справи у суді першої інстанції представником відповідача було надано суду Звіт з оцінки впливу на довкілля об`єкту «Реконструкція будівлі головного виробничого корпусу під цех по виробництву екструдованого пінополістиролу на вул. Микулинецька, 46 в м. Тернополі, Тернопільської області», реєстраційний номер справи про оцінку впливу на довкілля №20201245187, виготовлений ТОВ «ЕКО-СТАНДАРТ ЗАХІД».
Отже, зазначене додатково підтверджує той факт, що відповідачем добровільно вчиняються дії по усуненню порушень на виконання вимог припису №1/2-4-11-4795 від 28.12.2019.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин у справі, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості вжитих до ТОВ «ВКФ «Еліт Пласт» заходів реагування.
Колегія суддів також вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про додержання Держекоінспекцією строків звернення до суду, позаяк такі мають обчислюватися не з моменту проведення первісної перевірки, якою встановлені порушення, а з моменту перевірки виконання вимог припису про усунення порушення.
Суди встановили, що перевірка виконання припису відбулась 29.04.2020 у місячний термін після строку усунення порушень за приписом № 1/2-4-11-4795 від 28.12.2019.
Позовна заява направлена на адресу Херсонського окружного адміністративного суду 18.06.2020, що підтверджується інформацією, зазначеною у накладній №4600806749739 від 18.06.2020 та фіскальному чеку ФН 3000062485.
За таких обставин, строк звернення до суду позивачем не пропущений.
Також колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обставин цієї справи висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.04.2020 у справі №560/1370/19, від 28.05.2019 у справі № 820/4764/16 та від 11.09.2019 у справі №807/1410/17, позаяк такі не є аналогічними та не пов`язані подібними правовідносинами.
Зокрема спір у справі №560/1370/19 ґрунтується на невиконанні умов дозволів на спеціальне водокористування та щодо скиду зворотних вод з перевищенням гранично допустимого скиду забруднюючих речовин у водний об`єкт р. Хомора. Тобто фактично дозволи на спеціальне водокористування суб`єкт господарювання отримав, однак наявний скид забруднюючих речовин у водний об`єкт з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.
У справі № 807/1410/17 спір ґрунтується на відсутності доказів на підтвердження наявності підстав для проведення перевірки позивача, а саме: відповідного наказу (рішення, розпорядження), із зазначенням його найменування та предмета перевірки. За таких підстав, Суд дійшов висновку, що акт, складений за результатами здійснення заходу відносно Лопухівської сільської ради Тячівського району, не надавав підстав для звернення Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до адміністративного суду із позовом про застосування до ТОВ «Бирть» заходів реагування шляхом тимчасової заборони (зупинення) діяльності.
У справі № 820/4764/16 суди дійшли висновку про відсутність доказів на підтвердження тих обставин, що діяльність фермерського господарства створює загрозу життю та здоров`ю людей.
Своєю чергою, жодних нових аргументів, які б доводили неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено. Касаційна скарга фактично зводиться до переоцінки встановлених судами обставин.
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
За правилами статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна фірма «Еліт Пласт» залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2021 у справі №540/1645/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                 С. М. Чиркін
                                                                                          Я. О. Берназюк
                                                                                          В. М. Шарапа