КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6784/2024
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                        Справа № 752/24320/21
 
04 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                       - Борисової О.В.    
                                  - Левенця Б.Б.
при секретарі          - Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» адвоката Копанчука Марка Володимировича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Хоменко В.С., у цивільній справі за позовом     ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення,-
 
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення.
03 листопада 2023 року позивачем подана заява про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України.
Ухвалою  Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення залишено без розгляду.
14 листопада 2023 року представникомвідповідача ТОВ «Укрспецсистемс» - адвокатом Копанчуком М.В. подана до суду заява про стягнення судових витрат, в якій, посилаючись на положення ст. ст. 133-142, 270 ЦПК України, просив стягнути з позивача   ОСОБА_1  на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» 265 772,25 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року в задоволенні заяви представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» - адвоката Копанчука Марка Володимировича про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом     ОСОБА_1  до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення, відмовлено.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» - адвокат Копанчук Марк Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ТОВ «Укрспецсистемс» про стягнення судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» судові витрати, понесені у процесі розгляду судової справи №752/24320/21, у розмірі 265 772,25 грн.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з`ясування судом обставин справи та з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим що, відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про стягнення судових витрат, суд першої інстанції фактично ототожнив «необгрунтовані дії» та «зловживання процесуальними правами», а далі, опираючись на цей висновок, вказав на відсутність доводів та доказів необґрунтованості дій позивача.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховані норми цивільного процесуального законодавства та висновки, наведені у постанові Верховного Суду у справі №902/136/21, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат, посилаючись на те, що нормами ЦПК України не  встановлено для відповідача обов`язку доводити необґрунтованість дій позивача через встановлені статтею 44 ЦПК України критерії зловживання процесуальними правами.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на необґрунтовані дії позивача, які призвели до необхідності звернення ТОВ «Укрспецсистемс» за правничою допомогою і, відповідно, понесення витрат на правничу допомогу, а саме те, що позивач ОСОБА_3 своїми діями наніс шкоду відповідачу, а його позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення є абсолютно необгрунтованими. Надалі позивач, всупереч вимогам статті 49 ЦПК України, подав заяву про зміну предмету та підстав позову, прийняття якої призвело б до того, що в рамках цього процесу слухалася справа про визнання звільнення незаконним, визнання трудових відносин припиненими, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Отже, після вчинення позивачем вказаних процесуальних дій у ТОВ «Укрспецсистемс» виникла необхідність вчиняти процесуальні дії для захисту своїх прав та інтересів, у зв`язку з чим відповідач поніс витрати на правничу допомогу.
На переконання сторони відповідача, звернення позивача ОСОБА_3 до суду із заявою про залишення позову без розгляду після того, як суд відмовив у прийнятті його заяви про зміну предмету та підстав позову, лише підтверджує необґрунтованість відповідної процесуальної дії.
Крім того, з трьох призначених у даній справі судових засідань, які не відкладалися з об`єктивних підстав (від 15.02.2023 року, від 31.05.2023 року, від 05.09.2023 року), два (від 15.02.2023 року, від 05.09.2023 року) були відкладені у зв`язку з неможливість позивача забезпечити явку свого представника, що знову ж таки призводило до затягування розгляду справи та збільшення витрат відповідача на правничу допомогу.
При цьому, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що 15 лютого 2023 року представник позивача не могла взяти участь в засіданні через перебування за кордоном у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, а 05 вересня 2023 року він просив відкласти розгляд справи через відсутність у нього фахівця у галузі права, оскільки обидва засідання були призначені фактично після року повномасштабної війни, коли суди в повній мірі працювали, а учасники процесу брали участь у здійсненні правосуддя, більше того, у представника позивача була можливість взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.Окрім того, до засідання, яке відбулося 05 вересня 2023 року, позивач мав три місяці з моменту попереднього засідання (31 травня 2023 року) аби знайти нового фахівця у галузі права, однак не зробив цього.
В частині порушення судом першої інстанції порядку вирішення питання про судові витрати зазначає, що, враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, з повідомленням учасників справи, то суд першої інстанції повинен був призначити судове засідання для розгляду заяв відповідача про стягнення судових витрат та повідомити про це учасників справи.
Разом з тим, розгляд заяви про стягнення судових витрати був здійснений судом першої інстанції без призначення судового засідання та повідомлення учасників справи, відтак, було допущено порушення порядку вирішення питання про судові витрати.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача  ОСОБА_1   адвокат Владімірова Ольга Василівна просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що позивач ніколи не мав на меті порушити права та/або інтереси відповідача, а навпаки, намагався врегулювати даний спір в досудовому порядку, про що свідчать численні письмові звернення до відповідача. Однак, оскільки відповідач, в порушення вимог закону, не видавав йому трудову книжку, позивач вимушений був звернутися до суду із зазначеними позовними вимогами. І лише через два місяці після відкриття провадження у справі за його позовною заявою отримав основний документ, що підтверджує його трудову діяльність.
Крім того, представником позивача з метою найефективнішого захисту прав позивача було використано передбачене законом процесуальне право під час проведення підготовчого судового засідання на зміну предмету позову шляхом подання відповідної заяви.
31 травня 2023 року під час проведення підготовчого засідання судом першої інстанції дану заяву не прийнято. Після цього, фактично, позивачем було подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду.
Вважає безпідставними доводи відповідача в частині необгрунтованих дій позивача щодо неявки в судові засіданні 15.02.2023 року; 31.05.2023 року  та 05.09.2023року, два з яких(15.02.2023 року та 05.09.2023 року) були відкладені у зв`язку з неможливістю позивача забезпечити явку свого представника, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (арк. 28 т. 3), 15.02.2023 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що у зв`язку з неявкою учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, доводи представника відповідача в цій частині не відповідають дійсності та підлягають відхиленню.
Звернула увагу на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 вересня 2018 року, винесеної за результатом перегляду ухвали Апеляційного суду Вінницької області (справа № 148/312/16-ц, касаційне провадження № 61 -24189св 18) дійшов висновку, що подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено, як необгрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень у його реалізації.
Додатково просила врахувати, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у цій справі з урахуванням ціни позову, оскільки складають понад 102% від ціни позову.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» - адвокат Копанчук Марк Володимирович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Владімірова Ольга Василівна просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08 лютого 2022 року з викликом учасників справи (а.с. 70-71 том 1).
У січні 2022 року позивачем подана заява про зміну предмету позову та зміну (доповнення) підстав позову, в якій позивач  ОСОБА_1  просив визнати його звільнення за прогул незаконним шляхом визнання недійсними наказів №13-к/трив. від 04.03.2021 року, №74.1-к/трив. від 09.03.2021 року, №132.1-к/трив. від 10.12.2021 року; визнати трудові відносини між сторонами припиненими з 01 березня 2021 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки у розмірі 356 752,31 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» на його користь моральну шкоду, спричинену порушенням його прав, у розмірі 30 000,00 грн (а.с.40-53 том 2).
У підготовчому засіданні 31 травня 2023 року за участі учасників справи судом постановлена протокольна ухвала про відмову у прийняті заяви позивача про зміну предмету та підстави позову, з відкладенням підготовчого засідання до 05 вересня 2023 року на задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_4 (а.с. 59-62 том 3).
03 листопада 2023 року до суду від позивача надійшла заява в якій він, посилаючись на приписи пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України, просив  залишити поданий ним позов без розгляду (а.с. 77 том 3).
Ухвалою  Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення залишено без розгляду (а.с. 83-84 том 3).
14 листопада 2023 року представникомвідповідача ТОВ «Укрспецсистемс» - адвокатом Копанчуком М.В. подана до суду заява про стягнення судових витрат, в якій, посилаючись на положення ст. ст. 133-142, 270 ЦПК України, просив суд стягнути з позивача   ОСОБА_1  на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» 265 772,25 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Розгляд питання про компенсацію судових витрат відповідача на правову допомогу проводився судом першої інстанції без призначення судового засідання та виклику сторін.
Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч.5 ст.142 ЦПК України.
Позивачем в ході розгляду справи були реалізовані процесуальні права, передбачені ст. ст. 43, 49 ЦПК України, про залишення позову без розгляду. Подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено, як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. 
Не надано суду стороною відповідача належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як цепередбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами третьою та четвертою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.
Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).
Положення ЦПК України визначають обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (частини друга, третя статті 246 ЦПК України). Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткове судове рішення, додаткова ухвала).
Однак, у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не надала, поданої на підставі статті 246 ЦПК України, слід взяти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалося на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.
У процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.
Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).
Подібний правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, провадження № 12-43гс22, в якій на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано правове питання про порядок і процедуру ухвалення додаткового судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що справа розглядалася судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, тому, відповідно до вимог ЦПК України, додаткове судове рішення повинно ухвалюватись у такому самому порядку, що й первісне судове рішення.
В силу визначених у ст. ст. 12, 13 ЦПК України принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості, а суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, зокрема роз`яснює цим особам їх процесуальні права та обов`язки і попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і поданих доказів.
У порушення наведеного, суд першої інстанції помилково розглянув заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Зазначене унеможливило сторонам у справі доводити обставини в обгрунтування своїх вимог, надати іншій стороні відповідні заперечення проти таких вимог та доводити неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, якими сторона відповідача обгрунтовує свою апеляційну скаргу, є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам в межах доводів та вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс», колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи.
Відповідно до загального правила розподілу судових витрат між сторонами, шо передбачено  частиною 2 статті 141 ЦПК України,  інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 у справі                        № 550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто, при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.
Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду врегульовано статтею 142 ЦПК України.
У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача - частина                  5 статті 142 ЦПК України.
Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 141, 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17.
Правовий аналіз вказаних положень статті 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням позову без розгляду.
Отже, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі                         № 902/136/21.
У поданій заяві про стягнення судових витрат відповідач, стверджуючи про необґрунтованість дій позивача, посилався на те, що позивач ОСОБА_3 своїми діями заподіяв шкоду відповідачу, а його позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення єабсолютно необгрунтованими. Надалі, позивач, всупереч вимог статті 49 ЦПК України, подав заяву про зміну предмету та підстав позову, прийняття якої призвело б до того, що в рамках цього процесу слухалася б справа про визнання звільнення незаконним, визнання трудових відносин припиненими, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Отже, після вчинення позивачем вказаних процесуальних дій у ТОВ «Укрспецсистемс» виникла необхідність вчиняти процесуальні дії для захисту своїх прав та інтересів, у зв`язку з чим відповідач поніс витрати на правничу допомогу.
На переконання сторони відповідача звернення позивача ОСОБА_3 до суду із заявою про залишення позову без розгляду після того, як суд відмови у прийнятті його заяви про зміну предмету та підстав позову, підтверджує необґрунтованість відповідної процесуальної дії позивача.
Крім того, з трьох призначених у даній справі судових засідань, які не відкладалися з об`єктивних підстав (від 15.02.2023 року, від 31.05.2023 року, від 05.09.2023 року), два (від 15.02.2023 року, від 05.09.2023 рорку) були відкладені у зв`язку з неможливість позивача забезпечити явку свого представника, що знову ж таки призводило до затягування розгляду справи та збільшення витрат відповідача на правничу допомогу.
Із досліджених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08 лютого 2022 року з викликом учасників справи (а.с. 70-71 том 1).
У січні 2022 року позивачем подана заява про зміну предмету позову та зміну (доповнення) підстав позову, в якій позивач  ОСОБА_1  просив визнати звільнення за прогул незаконним шляхом визнання недійсними наказів                  №13-к/трив. від 04.03.2021 року, №74.1-к/трив. від 09.03.2021року, №132.1-к/трив. від 10.12.2021 року; визнати трудові відносини між сторонами припиненими з 01 березня 2021 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки у розмірі 356 752,31 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» на його користь моральну шкоду, спричинену порушенням його прав, у розмірі 30 000,00 грн (а.с.40-53 том 2).
08 лютого 2022 року підготовче судове засідання не відбулось у зв?язку з перебуванням головуючого судді у справі на лікарняному, про що складено довідку секретарем судового засідання (а.с. 56 том 2).
 В наступне підготовче судове засідання, призначеном судом на 16 червня 2022 року, учасники справи не з?явились, розгляд справи призначено на 27 жовтня 2022 року, що вбачається із довідки, складеної секретарем судового засідання (а.с. 180 том 2).
27 жовтня 2022 року розгляд справи не відбувся у зв?язку з відсутністю електроенергії в суді, про що складено довідку секретарем судового засідання. Наступне підготовче судове засідання призначено судом на 15 лютого 2023 року (а.с. 232 том 2).
07 лютого 2023 року надійшла до суду заява від позивачаОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, яку він обгрунтовував тим, що через збройну агресію російської федерації проти України, постійні ракетні обстріли та повітряні тривоги його представник - авдокат Кравинська Ю.О. знаходиться за межами України та відмовляється виконувати обов?язки по договору по вказаним причинам. Також подав заяву про припинення представинцтва в якій просив вважати представництво Кравинської Ю.В. припиненими (а.с. 13,14 том 2).
Про припинення договірних відносин між    ОСОБА_1 та адвокатом Кравинською Юлією Вікторівною свідчить подана останньою заява до суду від 13 лютого 2023 року (а.с. 17 том 2).
Підготовче судове засідання, призначеном судом на 15 лютого 2023 року, не відбулось, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв?язку з неявкою учасників справи, про що складено довідку (а.с. 28 том 3).
Наступне судове засідання було призначено судом на 31 травня 2023 року.
У підготовчому засіданні 31 травня 2023 року за участі учасників справи судом постановлена протокольна ухвала про відмову у прийняті заяви позивача про зміну предмету та підстави позову, з відкладенням підготовчого засідання на 05 вересня 2023 року, задовольнивши клопотання представника позивача ОСОБА_4 (а.с. 59-62 том 3).
05 вересня 2023 року судом відкладено підготовче засідання на 09 листопада 2023 року у зв?язку з неявкою в судове засідання позивача, врахувавши подану ним заяву від 29 серпня 2023 року про надання часу для пошуку нового адвоката, який буде здійснювати представництво його інтересів в суді (а.с. 65, 68-69 том 3).
03 листопада 2023 року до суду від позивача надійшла заява, в якій він, посилаючись на приписи пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України, просив  залишити поданий ним позов без розгляду (а.с. 77 том 3).
Ухвалою  Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення залишено без розгляду (а.с. 83-84 том 3).
За результатами оцінки доводів сторін і дослідження матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків про відсутність доказів необґрунтованості дій позивача чи свідчень зловживання ним своїми процесуальними правами.
Так, саме по собі звернення з позовом до суду, зміна предмета або підстави позову шляхом подання письмової заяви чи неявка сторони у судове засідання не свідчать про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивними правами позивача, передбаченими процесуальним законодавством і не містить таких обмежень. Можливість подання заяви про залишення позову без розгляду позивачем до суду до початку розгляду справи по суті передбачена положеннями Цивільного процесуального Кодексу України  (пункт 5 частини першоїстатті 257 цього кодексу).
Судом встановлено, що позивач у судове засідання, призначене на 05 вересня 2023 року, не з`явився з поважних причин, у зв`язку з неможливість забезпечити явку свого представника. Причини відкладення судом попереднього судового засідання в інші дні не пов?язані з неявкою в судове засідання позивача у справі.
Із заявою про залишення позову без розгляду позивач звернувся до початку розгляду справи по суті. У свою чергу, місцевий суд встановив відповідність цієї заяви вимогам наведених положень чинного процесуального законодавства, що і стало підставою для її задоволення.
Таким чином, як правомірно зазначив суд першої інстанції, твердження відповідача про необґрунтованість дій позивача  ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки позивач діяв виключно в межах норм цивільного процесуального кодексу України.
 Посилання відповідача на неврахування судом першої інстанції висновків, наведених у постанові Верховного Суду у справі №902/136/21 є безпідставним, оскільки у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
При цьому, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» щодо ухвалення додаткового рішення у цій справі, враховуючи встановлені цим судом обставини, не суперечать наведеній правовій позиції Верховного Суду, чим спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги відповідача.
Разом з тим, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги відповідача правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» -  адвоката Копанчука Марка Володимировича задовольнити частково, оскільки під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: права учасника справи знати про дату, час і місце розгляду своєї справи та ухвалено судове рішення всупереч вимогам 246, 270 ЦПК України.
Порушення зазначених вимог законодавства, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу відповідач, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених вимог заяви відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення судових витрат на правничу допомогу, понесених у процесі розгляду справи, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.  12, 13, 141, 142, 246, 270, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
 Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» адвоката Копанчука Марка Володимировича задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» - адвоката Копанчука Марка Володимировича про стягнення  витрат на правничу допомогуу цивільній справі за позовом    ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецсистемс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою розрахунку та невидачею трудової книжки, про зміну дати звільнення,  відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
         Головуючий                                       Судді: