ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року 
м.Черкаси   

Справа № 711/4129/23		
Провадження № 22-ц/821/292/24		
категорія: 305010000    	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого – Василенко Л.І.,
суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Департамент соціальної політики Черкаської міської ради,
третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області,

розглянувши у порядку письмового провадженняапеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

26 червня 2023 року   ОСОБА_1  звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 визнано дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради – протиправними та скасовано рішення Департаменту соціальної політики від 21.09.2022 про відмову у призначенні житлової субсидії з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року. 
Зазначає, що відповідачем викривлена інформація про наявність у позивача боргу за послуги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». 
Вказує, що отримує житлову субсидію з 2015 року, але виключно за рішеннями судів. 
Щодо рішення у адміністративній справі зазначає, що судом встановлено, що ОСОБА_1 регулярно сплачувала витрати за надання комунальних послуг і борг, який виник, є боргом інших осіб, а не позивача ОСОБА_1 , оскільки квартира є комунальною власністю, а не приватною.
Додає, що є інвалідом 1 групи опорно-рухового апарату, їй призначені дві операції, вона перенесла інфаркт, хворіє на гіпертонію.
На підставі наведеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 позов задоволено частково.
Стягнуто з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.
Стягнуто з  Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/222/23 від 20.03.2023 та зазначеною бездіяльністю відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з порушенням її прав.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права, глибину її страждань, вік позивача та наявність 1 групи інвалідності, а також принципи розумності та справедливості та вважав справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн. 
Судом зауважено також, що указана сума не призведене до штучного збагачення позивача.
Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано, як і не надано доказів сторонами у справі щодо обґрунтування меншої суми відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, вважаючи рішення суду передчасним, прийнятим без належного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просив суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 № 1041 «Деякі питання надання житлових комунальних субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» передано функції з призначення та виплати житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійному фонду України.
Згідно п. 9 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 ( зі змінами та доповненнями) починаючи з 01.12.2022 призначення житлових субсидів здійснюється ораганами Пенсійного фонду України.
На виконання рішення Черкаського окрежного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі № 580/222/23 Черкаський окружний адміністративний суд видав 26.06.2023 виконавчий лист.
Ухвалою Черкаського адміністративного суду від 02.08.2023 у справі № 580/222/23 замінено строну (боржника) з Депатаменту на сторону (боржника) Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області – у виконавчому провадженні № 72127214 з виконання виконавчого листа № 580/222/23.
Державним виконавевцем відділу з примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області 08.08.2023 винесено постанову про заміну строни виконавчого провадження, у якій замінено сторону (боржника) з Депатраменту на сторону (боржника) Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у виконавчому провадженні № 72127214.
Посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 13.03.2019 у справі № 524/4478/17, від 20.02.2019 у справі № 826/16659/15 та від 30.11.2020 у справі №260/453/19, вважає, що у даній справі належним відповідачем або співвідповідачем має бути Пенсійний фонд України.
Вказує, що представником відповідача у судовому засіданні зверталась увагу суду на вимоги ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі № 580/222/23, проте суд не взяв до уваги дану ухвалу. 
Також позивачем і судом не враховано норми ст. 51 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 09 січня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області просить в задоволенні апеляційної скарги Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради відмовити.
В обгрунтування відзиву зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому підстави для його скасування повністю відсутні.
Вказує, що необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Вважає, що суд першої інстанції вірно вказав, що протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/222/23 від 20.03.2023, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню.
Зазначає, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким темріном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому.
Крім того, протиправне рішення скаржника від 21.09.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії, прийняте до набрання чинності Постановою № 1041 та відповідно переходу органам Пенсійного фонду України прав та обов`язків щодо призначення та виплати житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг.
На момент винесення рішення у справі № 580/222/23, скаржником не заявлялось клопотання про залучення Управління, зокрема, в якості співвідповідача, а про існування рішення у дані справі стало відомо під час його примусового виконання.
Саме по собі існування ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі № 580/222/23 про заміну строни виконавчого провадження № 72127214 не має значення для даної справи та не міняє протиправність дій скаржника, встановлену рішенням суду у справі № 580/222/23, яке набрало законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року залишити в силі.
В обгрунтування відзиву вказує, що неоднозаово зверталась до Департаменту із заявами про призначення житлових субсидів, проте отримувала відмови, які нею було оскаржено до окружного адімністративного суду та які було розглянуто та прийнято рішення про зобов`язання Департаменту надати житлову субсидію і суд визнав дії Департаменту протиправними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
       
Судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 визнано протиправним та скасувано рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 21.09.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії, зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради призначити з 01.10.2022 ОСОБА_1 житлову субсидію з розрахунку на фактично проживаючих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1  є особою, якій встановлена І група інвалідності, загального захворювання опорно-рухового апарату, безтерміново.
Моральну шкоду, завдану неправоміними діями відповідача, ОСОБА_1 визначила у розмірі 20 000 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вище зазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті заявлених позовних вимог відповідає нормам матеріального і процесуального права, в частині розподілу судових витрат – не відповідає.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Положеннями ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. ст. 3, 56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені у ст. 1167 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).
Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).
Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою, якій встановлена І група інвалідності, загального захворювання, опорно-рухового апарату, безтерміново.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 визнано протиправним та скасувано рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 21.09.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії.
Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради призначити з 01.10.2022 ОСОБА_1 житлову субсидію з розрахунку на фактично проживаючих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 стверджувала, що винесенням відповідачем рішення про відмову їй у призначенні житлової субсидії їй була завдана моральна шкода, яка полягає, у стражданнях, які вона зазнала внаслідок протиправних дій. Порушення її прав з боку суб’єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого вона мала погане самопочуття, пригнічений настрій.
Також зазначила, що розмір моральної шкоди підтверджується тим, що винесене незаконно рішення потягло за собою відсутність коштів, та, як наслідок, голодування, неможливість придбання продуктів харчування та ліків, вона боялась звернутись за допомогою до дітей, бо це б також викликало їх хвилювання, це все приносило їй душевні, моральні, фізичні страждання.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, взяв до уваги вищезазначені факти та в сукупності з наданими сторонами доказами, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку, що протиправна бездіяльності відповідача встановлена рішенням Черкаського окружного адміністратвиного суду від 20.02.2023, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми частини 4 статті 82 ЦПК України.
Бездіяльністю Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з порушенням її прав.
Посилання скаржника, що Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 № 1041 «Деякі питання надання житлових комунальних субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» передано функції з призначення та виплати житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійному фонду України, не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки рішення від 21.09.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії, яке в подальшому було оскаржене до адміністративного суду, було прийняте саме Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради та до набрання чинності Постанови № 1041 (набрала чинності з дня опублікування 23.09.2022).
Також не варті уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі, що у даній справі належним відповідачем або співвідповідачем має бути Пенсійний фонд України, оскільки п. 3 Постанови № 1041 унормовано Пенсійному фонду України: забезпечити з 01.10.2022 виплату та з 01.12.2022 призначення житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого побутового палива і скрапленого газу. ОСОБА_1 було оскаржено рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відмову у призначенні житлової субсидії від 21.09.2022, тому як вірно визначено позивачем завдавачем моральної шкоди є саме Департамент, а не Пенсійний фонд.
Крім того, приймаючи участь у розгляді справи № 580/222/23у Черкаському окружному адміністративному суді в якості відповідача,Департамент соціальної політики Черкаської міської ради не вказував та відповідно не надавав доказів суду відносно того, що він є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах. З наведених підстав Департамент соціальної політики Черкаської міської ради не оскаржував прийняте за результатами розгляду судове рішення від 20.03.2023.
Доводи скаржника, що судом не взято до уваги ухвалу Черкаського окружного адімністративного суду від 02.08.2023, є безпідставними, оскільки наявність ухвали про заміну сторони виконавчого провадження на стадії виконання судового рішення не відміняє протиправність дій Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради. 
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд вірно врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права, глибину її страждань, вік позивача та наявність І гпупи інвалідності, а також принципи розумності та справедливості та дійшов обгрунтованого висновку, що належним та достатнім засобом грошової компенсації моральної шкоди буде 1 000,00 грн.
Також судом першої інстанції вірно зауважено, що конкретний розмір моральної шкоди, не призведе до штучного збагачення позивача.
Водночас доводи скаржника, що судом стягнуто судовий збір у повному обсязі, хоча позов задоволено частково приймаються судом апеляційної інстанції по наступних підставах.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом була заявлена одна позовна вимога майнового характеру.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 684,00 грн. 
Сума судового збору, яка підлягала б сплаті позивачем при зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою, дорівнювала б 1 073,60 грн  (2 684,00 грн х 0,4), оскільки ОСОБА_1 є особою, якій встановлена І група інвалідності, то відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору.
Вирішуючи спір, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 141 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про стягнення судового збору не пропорційно задоволеним вимогам.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а ч. 6 цієї є статті цього ж Кодексу встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи вдхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.
Судом вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто 1 000 грн, що становить 5% від суми заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягали до стягнення судові витрати, у вигляді судового збору у розмірі 53,68 грн.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині розподілу судових витрат підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині до зміни. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим по суті позовних вимог, проте суд дійшов помилкового висновку при вирішенні питання розподілу судових витрат.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Однак, оскільки судом першої інстанції не вірно вирішено питання розподілу судових витрат, то апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року підлягає зміні в приведеній частині.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Департаменту соціальної політики на користь держави судовий збір в розмірі 53,68 грн».
В іншій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 21 лютого 2024 року.

Головуючий Л І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко