ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
vQXh7VH0HD4Ab01 лютого 2024 року 
м. Київ
vQXh7VH0HD4Abcправа №  910/2059/20 
vQXh7VH0HD4AbВерховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,
vQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4Abпредставників учасників справи:
позивача - компанії «Камініон Холдінгз Лімітед» (Kaminion Holdings Limited) - Колос М.М., адвокат (ордер від 04.12.2023),
відповідачів: 1. Olicon AB - Гутнік І.В., адвокат (ордер від 14.12.2023), Олійник К.С., адвокат (ордер від 16.01.2024), 
2. державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» - Поліщук Н.В., в порядку самопредставництва, 
vQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4Abрозглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу компанії «Камініон Холдінгз Лімітед» (Kaminion Holdings Limited) 
на рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2023 (суддя                           Картавцева Ю.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 (головуючий суддя: Отрюх Б.В., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.)
у справі № 910/2059/20
за позовом компанії «Камініон Холдінгз Лімітед» (Kaminion Holdings Limited; далі - Компанія, Kaminion Holdings Limited) 
до Olicon AB та державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (далі - ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»)
про визнання патенту недійсним. 
vQXh7VH0HD4Ab1.  ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про: визнання патенту України № 80128 на винахід «Профільований роздільник із тонкої листової сталі для підтримки стінового облицювального покриття» недійсним повністю; зобов`язання відповідача-2 внести відповідні зміни до Державного реєстру патентів України на винаходи щодо визнання недійсним повністю патенту України № 80128 на винахід «Профільований роздільник із тонкої листової сталі для підтримки стінового облицювального покриття» та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на невідповідність винаходу за патентом України № 80128 умовам патентоздатності за критерієм «винахідницький рівень», у зв`язку з чим, за доводами позивача, патент підлягає визнанню недійсним в силу приписів статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
Справа розглядалася судами неодноразово.
За результатом нового розгляду справи № 910/2059/20 рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2023, яке залишено без змін згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023, у задоволенні позову відмовлено.
Судові рішення попередніх інстанцій обґрунтовані з посиланням на недоведеність позивачем наявності обставин, які підтверджували б порушення відповідачем-1 його права чи охоронюваного законом інтересу, що є підставою для ухвалення рішення про відмову в позові.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі Kaminion Holdings Limited, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
2.  АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували приписи статті 4 ГПК України, статті 55 Конституції України, статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», статей 15, 16, 432 Цивільного кодексу України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29.04.2022 у справі №   760/3580/17-ц та від 17.10.2019 у справі №   910/1885/19 щодо застосування вказаних норм права при вирішенні питання стосовно доведення обставин, які підтверджували б порушення відповідачем-1 прав чи охоронюваного законом інтересу позивача та виникнення у позивача права на оскарження патенту відповідача-1.
З посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування приписів статті 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та статті 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» в частині того, що неможливо позбавити позивача права на доступ до правосуддя (права на оскарження правоохоронного документа) лише з посиланням на те, що позивач і відповідач мають різні об'єкти права інтелектуальної власності, не заглиблюючись в фактично формулу (опис) цих об'єктів; у цьому випадку позивач має право захищати свої права на патент №  15220 (промисловий зразок), які не визнаються відповідачем-1 з посиланням на патент №  80128 (винахід).
Також з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України Kaminion Holdings Limited зазначає про те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та доводи позивача стосовно наявності порушеного права та охоронюваного інтересу у зв'язку з невизнанням відповідачем-1 прав позивача на власний патент, а обмежили свої висновки виключно неправильним тлумаченням статті 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та статті 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», зазначивши про те, що належний відповідачу-1 оспорюваний патент та належний позивачу патент  №   15220 захищають права на різні об'єкти інтелектуальної власності.
Доводи інших учасників справи
Olicon AB у відзиві на касаційну скаргу просило Суд закрити касаційне провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а в частині інших підстав - судові рішення попередніх інстанцій зі справи залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Розгляд касаційної скарги 16.01.2024 відкладався до 01.02.2024.
30.01.2024 від відповідача-2 надійшли письмові пояснення по справі.
31.01.2024 від відповідача-1 надійшли письмові пояснення по справі.
У судовому засіданні 01.02.2024 представник позивача надав усні пояснення щодо правильного найменування (організаційно-правової форми) позивача. 
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Kaminion Holdings Limited є власником патенту України № 15220 на промисловий зразок «Комплект профілів для вентильованих фасадів «Сканрок», зареєстрованого Державною службою інтелектуальної власності України на підставі заявки № s200700163 від 31.01.2007, про що 25.10.2007 в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 17/2007 здійснено відповідну публікацію.
Вказане право позивач набув на підставі договору від 29.05.2017 про передачу права власності на промисловий зразок (далі - Договір), про що здійснено публікацію в Бюлетені від 10.08.2017 № 15.
У подальшому, а саме 11.08.2017 позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Сканрок» (далі - ТОВ «Сканрок») укладені ліцензійні договори, зокрема, ліцензійний договір, за яким позивач передав ТОВ «Сканрок» виключну ліцензію на право використання на території України промислового зразка за патентом № 15220 у порядку та на умовах цього договору.
У свою чергу, Olicon AB (відповідач-1 у справі) є власником патенту України                                № 80128 на винахід «Профільований роздільник із тонкої листової сталі для підтримки стінового облицювального покриття», який зареєстрований на підставі заявки № 20041109448 від 03.06.2003, про що 27.08.2007 в офіційному бюлетені «Промислова власність» № 13/2007 здійснено відповідну публікацію.
На переконання позивача, ТОВ «Сканрок» тривалий час - понад 10 років (з серпня 2017 року на підставі згаданих ліцензійних договорів, а до цього - на підставі ліцензійних угод з попередніми власниками відповідних об`єктів інтелектуальної власності) виготовляє та постачає на ринок будівельних матеріалів продукцію - навісні вентильовані фасадні системи «Сканрок», які, зокрема, включають у себе комплект профілів із застосуванням промислового зразка за патентом № 15220.
Kaminion Holdings Limited стверджує, що ТОВ «Сканрок» неодноразово повідомляло позивача про те, що на ринку України розповсюджується продукція, зокрема, навісні вентильовані фасадні системи МАРМОРОК («Marmoroc®»), які створюють конкуренцію фасадним системам СКАНРОК («SCANROC»), а їх виробники/дилери «переманюють клієнтів ТОВ «Сканрок» та «відбирають» у ТОВ «Сканрок» замовлення, позбавляючи його основної мети господарської діяльності - отримання прибутку.
Крім того, за позовом Olicon AB судом було порушено провадження у справі                          № 910/21658/17 про визнання недійсним патенту № 15220; позов пред`явлений до Kaminion Holdings Limited та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України; позовні вимоги мотивовано невідповідністю патенту № 15220 критерію «новизна» на момент подачі заявки на його реєстрацію. Висновок призначеної у справі судової експертизи від 05.03.2019 № 319/18 спростував позовні вимоги Olicon AB, а 16.04.2019 позов було залишено без розгляду на підставі заяви позивача у справі № 910/21658/17.
Аналогічні позовні вимоги стали предметом розгляду і в іншому судовому спорі.
Так, судом порушено провадження у справі № 910/21726/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «ОНДО» до Kaminion Holdings Limited та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Olicon AB, про визнання недійсними патентів України № 9783 та № 15220.
Позовні вимоги у справі № 910/21726/17 обґрунтовувалися з посиланням на невідповідність патентів критерію «новизна» на момент подачі заявки на їх реєстрацію. Відсутність «новизни» при реєстрації патенту № 15220 позивач у зазначеній справі, серед іншого, підтверджував раніше зареєстрованим патентом України № 80128 на винахід.
Згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2023 у справі № 910/21726/17 апеляційну скаргу Kaminion Holdings Limited на рішення господарського суду міста Києва від 27.05.2019 задоволено частково; рішення господарського суду міста Києва від 27.05.2019 у справі № 910/21726/17 скасовано в частині визнання недійсним повністю патенту України № 15220 на промисловий зразок «Комплект профілів для вентильованих фасадів «Сканрок», власником якого є Kaminion Holdings Limited та зобов`язання державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» внести відомості про визнання патенту України № 15220 на промисловий зразок «Комплект профілів для вентильованих фасадів «Сканрок» недійсним повністю до Державного реєстру патентів України на промислові зразки та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»; ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Враховуючи викладене вище позивач у справі № 910/2059/20 зазначає, що:
- з посиланням на патент України № 80128 на винахід Olicon AB створює перешкоди для реалізації позивачем своїх прав на патент України № 15220 на промисловий зразок, а, отже, порушує охоронюваний законом інтерес позивача;
- інтерес позивача у ліцензійному договорі від 11.08.2017 пов`язаний не лише з отриманням винагороди (щорічних платежів) за надане ТОВ «Сканрок» право на використання промислового зразка за патентом № 15220, але й з фактичною реалізацією позивачем свого права на використання вказаного патенту з метою уникнення можливості втрати права вільно розпоряджатися цим патентом з підстав, передбачених частиною другою статті 23 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки»;
- потенційна втрата єдиного ліцензіата, якому надана виключна ліцензія на використання в Україні патенту № 15220, має критичне значення для інтересів позивача і може позбавити його права вільно користуватися та розпоряджатися вказаним патентом;
- патент, виданий на непатентоспроможиий винахід (який не відповідає критерію патентоздатності «винахідницький рівень»), створює перешкоди у господарській діяльності ліцензіата позивача - ТОВ «Сканрок», що в умовах конкуренції забезпечує перевагу Olicon AB та її партнерів/дилерів перед іншими суб`єктами господарювання на ринку, а, отже, порушує охоронюваний законом інтерес позивача, який полягає у вільному користуванні та розпорядженні патентом   № 15220.
4.  ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання патенту України № 80128 на винахід «Профільований роздільник із тонкої листової сталі для підтримки стінового облицювального покриття» недійсним.
В обґрунтування доводів касаційної скарги позивач посилається, зокрема, на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували приписи статті 4 ГПК України, статті 55 Конституції України, статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», статей 15, 16, 432 Цивільного кодексу України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29.04.2022 у справі  №  760/3580/17-ц та від 17.10.2019 у справі №   910/1885/19 щодо застосування вказаних норм права при вирішенні питання стосовно доведення обставин, які підтверджували б порушення відповідачем-1 прав чи охоронюваного законом інтересу позивача та виникнення у позивача права на оскарження патенту відповідача-1.
Стосовно наведених доводів касаційної скарги, Верховний Суд зазначає таке.
Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі                             № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Ураховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі    № 910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі    № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі    № 706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Скаржником вказані постанови Верховного Суду у справах № 760/3580/17-ц та   № 910/1885/19, в яких зазначені правові висновки, які, на думку позивача, не були враховані судом апеляційної інстанції. 
Так, у постанові від 29.04.2022 зі справи № 760/3580/17-ц про визнання недійсним патенту на корисну модель, зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України вчинити дії, Верховний Суд, зокрема, виснував, що відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Зазначене конституційне положення кореспондується з частиною першою статті 4 ЦПК України, статтею 15 Цивільного кодексу України про те, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 432 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із Законом України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» особа, яка просить суд визнати патент недійсним не обов`язково має бути власником іншого патента (на винахід, корисну модель) та протиставляти власний патент патенту відповідача. 
Позов про визнання патенту недійсним може подати будь-яка особа, яка вважає, що відповідний патент порушує її права та охоронювані законом інтереси. Коло таких осіб з'ясовується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
З урахуванням вищенаведеного та положень статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», положень статті 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», якими установлено підстави визнання недійсними патентів на винаходи, корисні моделі та промислові зразки, позов про визнання патенту недійсним може подати будь-яка особа, яка вважає, що відповідний патент порушує її права та охоронювані законом інтереси.
У постанові від 17.10.2019 зі справи № 910/1885/19 про визнання недійсними патентів України на корисні моделі Верховний Суд виснував, що визнання патента недійсним у судовому порядку вимагає дотримання вимог процесуального закону.
Статтею 4 ГПК України передбачено, що вказані в ній особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів. 
Отже, позивач, звернувшись до господарського суду з позовом про визнання недійсним патенту, зобов'язаний зазначити, в чому полягає порушення його прав та/або законних інтересів, а суди дослідити аргументи позивача та надати їм оцінку.
Патент визнається недійсним з підстав, визначених частиною першою статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі».
Зміст цієї норми    та    названого Закону в цілому свідчить, що особа, яка просить суд визнати патент недійсним не обов'язково має бути власником іншого патента (на винахід, корисну модель) та протиставляти власний патент патенту відповідача.
Зазначені постанови Верховного Суду ухвалені у подібних правовідносинах зі справою № 910/2059/20 за змістовим критерієм в аспекті необхідності дослідження як порушеного права, так і законного інтересу. 
Отже, підстави для закриття касаційного провадження у справі в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, - відсутні.
З огляду на викладене, Суд відмовляє у задоволенні клопотання Olicon AB про закриття касаційного провадження у справі у відповідній частині.
Водночас в контексті питання обов'язковості дослідження судами                               наявності/відсутності порушеного права та/або законного інтересу у справі                          № 910/1885/19  позивач наголошував на тому, що     відповідач  є його конкурентом на ринку виробництва волоконнно-оптичних кабелів. Наявність у відповідача непатентноздатних патентів, які охороняють корисні моделі, формули яких містить не нові (загальновідомі) технічні рішення, перешкоджатимуть позивачу проектувати та виготовляти волоконно-оптичні кабелі. 
У касаційній скарзі по справі № 910/1885/19  позивач стверджував про наявність у позовній заяві доводів, відповідно до яких патенти України № 109921, № 109922 перешкоджають позивачу проектувати та виготовляти волоконно-оптичні кабелі. Суди цих доводів не досліджували та оцінки їм не надали.
Касаційний господарський суд, переглядаючи судові рішення у справі                                          № 910/1885/19 в касаційному порядку  зауважив, що позивач у касаційній скарзі помилково посилається на те, що підставою для визнання недійсними відповідних патентів є порушення «конкурентноздатності на ринку» та введення в оману виробників та учасників ринку кабельної продукції, оскільки ці питання розглядаються в порядку, визначеному законодавством про захист економічної конкуренції. Проте, зазначені обставини можуть свідчити про порушення прав позивача спірними патентами та підлягали дослідженню судами.
Що ж стосується справи № 910/2059/20, то скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, зокрема, про те, що  попередніми судовими інстанціями не з'ясовано обставин та не досліджено доказів щодо порушення у зв'язку з дією оспорюваного патенту прав та/або законних інтересів позивача, що суперечить положенням статті 236 ГПК України стосовно законності та обґрунтованості судового рішення.
У новому розгляді справи суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили, зокрема, з того, що належний Olicon AB оспорюваний патент  № 80128 на винахід і належний Kaminion Holdings Limited патент № 15220 на промисловий зразок захищають права на різні об`єкти інтелектуальної власності, оскільки патент позивача на промисловий зразок захищає права на зовнішні форми (дизайн) продукту, а патент відповідача-1 на винахід охороняє технологічний процес. Отже, в межах даної справи підлягає з`ясуванню обставина того, яким чином використання відповідачем-1 спірного патенту на винахід перешкоджало або негативно позначалося на використані позивачем патенту № 15220 на промисловий зразок. Суди встановили, що викладені ліцензіатом позивача в листі від 04.02.2020                    № 23/1/20 твердження щодо перешкоджання відповідачем-1 діяльності ТОВ «Сканрок» (обставини недобросовісної конкуренції) жодними належними доказами не підтверджені; у матеріалах справи відсутні докази розірвання ліцензійних договорів, які укладені Kaminion Holdings Limited та ТОВ «Сканрок» (зокрема, про отримання виключної ліцензії на право використання на території України промислового зразка за патентом України № 15220), а, отже, твердження позивача про «потенційну втрату» ним ліцензіата має характер припущення «на майбутнє», яке не може бути покладене в основу судового рішення; сам по собі судовий розгляд справ № 910/21658/17 та № 910/21726/17, на які посилався позивач, тобто вчинення учасниками справ і судом певних процесуальних дій, не може вважатися порушенням прав позивача на патент № 15220; Kaminion Holdings Limited не доведено як обставину застосування ним певної технології чи процесу при виготовленні продукції із застосуванням промислового зразка за патентом № 15220, що прямо чи опосередковано співвідносилося б з винаходом, який охороняється згідно з оспорюваним патентом № 80128, так і не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем-1, як власником спірного патенту, дій для створення перешкод у господарській діяльності позивача, зокрема, перешкод у використанні позивачем патенту № 15220 (направлення позивачу листів та/або звернення до суду з позовом про припинення порушення прав відповідача-1 на винахід за спірним патентом).
Водночас суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що за приписами чинного законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
Як роз'яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст. 
У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Відповідно до частини першої статті 209 ГПК України суд з'ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються.
Згідно з частиною четвертою статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: перелік обставин, які є предметом доказування у справі; перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Проте судами не надано оцінки доводам позивача про те, що: відповідач-1 створював перешкоди позивачу для реалізації останнім своїх прав на патент України № 15220 (право користуватися та вільно розпоряджатися вказаним патентом), а, отже, на думку позивача, це порушує охоронюваний законом інтерес позивача щодо здійснення ним господарської діяльності. За доводами позивача, посилаючись на патент України № 80128, відповідач-1 створює перешкоди для реалізації позивачем своїх прав на патент України № 15220, відповідно порушує охоронюваний законом інтерес позивача. Також позивач зазначав про те, що ініціюванням судових справ № 910/21726/17 та № 910/21658/17 відповідач-1 намагався не лише визнати патент позивача № 15220 на промисловий зразок недійсним, посилаючись саме на патент України № 80128, а й створити позивачу перешкоди у використанні власного патенту на промисловий зразок та обмежити права позивача на промисловий зразок. Отже, оспорюваний патент відповідача-1, за доводами позивача, дав відповідачу-1 право ініціювати вказані судові процеси та обмежувати позивача в його правах на патент України на промисловий зразок. 
Відповідні доводи залишені поза увагою та оцінкою судів попередніх інстанцій в аспекті дослідження наявності/відсутності охоронюваного законом інтересу позивача, порушення якого, за доводами позивача, й стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Суд звертає увагу на принцип  диспозитивності, як один з основних принципів господарського судочинства, який передбачає розгляд справ не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог. Відповідно до статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Водночас слід зважати на відмінності понять «предмет спору» та «предмет позову». Так, предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об'єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. 
Від правильності встановлення судами змісту предмета спору залежить і обрання ефективного способу захисту. Адже ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб'єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб'єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов'язань).
Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.
Отже, доводи касаційної скарги у зазначеній частині щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права знайшли своє підтвердження.
Стосовно доводу скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування приписів статті 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та статті 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» в частині того, що неможливо позбавити позивача права на доступ до правосуддя (права на оскарження правоохоронного документа) лише з посиланням на те, що позивач і відповідач-1 мають різні об'єкти права інтелектуальної власності, то Суд зазначає, що близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 зі справи № 910/1885/19, а саме, позивач, звернувшись до господарського суду з позовом про визнання недійсним патенту, зобов'язаний зазначити в чому полягає порушення його прав та законних інтересів, а суди дослідити аргументи позивача та надати їм оцінку. Особа, яка просить суд визнати патент недійсним не обов'язково має бути власником іншого патента (на винахід, корисну модель) та протиставляти власний патент патенту відповідача.
Проте зазначений висновок Верховного Суду не був врахований судами попередніх інстанцій у розгляді справи № 910/2059/20 в аспекті дослідження обставин наявності/відсутності порушення оспорюваним патентом відповідача-1 охоронюваного законом інтересу позивача.
З урахуванням наведеного оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки зазначені порушення були допущені судом першої інстанції і не усунуті судом апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, враховуючи те, що суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені у касаційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору під час нового розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.    
За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Компанії задовольнити частково, судові рішення попередніх інстанцій у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.
Судові витрати
За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання щодо судових витрат у ній.
Керуючись статтями 300, 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу компанії «Камініон Холдінгз Лімітед» (Kaminion Holdings Limited) задовольнити частково.
2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 у справі                      № 910/2059/20 скасувати.
3. Справу № 910/2059/20  передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
vQXh7VH0HD4AbСуддя                                                                                 І.  Колос
vQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4AbСуддя                                                                                   І. Бенедисюк 
vQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4AbСуддя                                                                                    Т. Малашенкова
vQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4AbvQXh7VH0HD4Ab