Постанова
Іменем України
07 березня2024 року
м. Київ
справа № 449/805/22
провадження № 51-4556км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 ,
захисника                                          ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
обвинуваченого                               ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
представників потерпілих - 
адвокатів                                           ОСОБА_7 та ОСОБА_8 
                                                             (у режимі відеоконференції),
потерпілих                                         ОСОБА_9 та ОСОБА_10 
                                                             (у режимі відеоконференції),              
прокурора                                            ОСОБА_11 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 квітня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 червня 2023 року у кримінальному провадженні № 12022141450000039 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       За вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
2.       На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
3.       Постановлено стягнути з ОСОБА_6 : на користь потерпілого ОСОБА_9 - 528 099,66 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_10 - 150 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
4.       Ухвалою Львівського апеляційного суду від  20 червня 2023 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 залишено без зміни. 
5.       Згідно з вироком ОСОБА_6 засуджено за те, що він02 березня 
2022 року близько 18:20 під час руху автодорогою «Мукачево - Івано-Франківськ -Рогатин - Львів» (автошлях Н09) поблизу житлового будинку № 90 по вул. Галицькій у м. Бібрка Львівського району Львівської області, кермуючи автомобілем марки «Chrysler», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись заокругленою ділянкою дороги у напрямку м. Львів, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги пунктів 1.2, 11.3 Правил дорожнього руху, та зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21102», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , після чого зіткнувся з автомобілем марки «Skoda Superb», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався позаду автомобіля марки «ВА3 21102». Внаслідок ДТП пасажирка автомобіля марки «Skoda Superb» ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
6.       У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок та ухвалу стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує, що під час ухвалення вироку судом було порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки, перебуваючи у ній, суддя виносив ухвали в інших справах. Також стверджує про відсутність на технічних носіях належним чином зафіксованих аудіозаписів судових засідань у суді першої інстанції, невідповідність наведених у вироку показань свідків їх показанням, наданим у судовому засіданні. Посилається на те, що сторона захисту була позбавлена права на подання відзиву на цивільний позов потерпілих і судовий розгляд загалом був неповним та упередженим, а в задоволенні заяви захисника про відвід головуючого судді необґрунтовано відмовлено. Вважає, що викладені у вироку висновки суду є суперечливими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та отриманими потерпілою ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями не доведено, розмір матеріальної шкоди, яку постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 у зв`язку зі знищенням унаслідок ДТП його автомобіля, визначено неправильно, а розмір моральної шкоди на користь обох потерпілих є завищеним.
Позиції інших учасників судового провадження
7.      Від потерпілих та їх представників надійшло заперечення на касаційну скаргу.
8.      У засіданні суду касаційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали касаційну скаргу.
9.      Прокурор, потерпілі та їх представники проти задоволення касаційної скарги заперечили. 
Мотиви Суду
10.   Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
11.   За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
12.   Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України).
13.   Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень попередніх інстанцій з цих підстав. Відтак доводи в касаційній скарзі захисника у цій частині не узгоджуються із вищевикладеними положеннями кримінального процесуального закону та не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
14.   Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції під час провадженняза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , яка за змістом аналогічна її касаційній скарзі.   
15.   Зокрема, відхиляючи доводи щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП та отриманими потерпілою ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями середньої тяжкості в ділянках обох колін, апеляційний суд послався як на показання самих потерпілих ОСОБА_10 , яка на момент ДТП знаходилась на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Skoda Super В», та її чоловіка ОСОБА_9 , який керував зазначеним автомобілем, так і на показання свідків, які перебували неподалік від місця події. Так, потерпілі повідомили, що через ДТП у їхньому автомобілі спрацювала вся безпека, передня частина автомобіля була розбита, коробку передач підняло в салон. На той момент вони госпіталізації не потребували, хоча потерпіла отримала травму коліна і відчувала біль у місці ушкодження, однак наступного дня біль посилився і коліно набрякло, що змусило її 04 березня 
2022 року звернутися до лікаря, після чого протягом трьох тижнів вона перебувала на лікарняному. Свідок ОСОБА_13 , який проживає біля місця події, розповів, що після ДТП забрав потерпілу з травмованим коліном до себе додому. А свідок ОСОБА_14 - пасажирка автомобіля, яким керував ОСОБА_6 , підтвердила, що він виїхав на смугу зустрічного руху, зачепив автомобіль марки «ВАЗ», а потім зіткнувся з автомобілем потерпілих.
16.   За даними висновку експерта № СЕ-19/114-22/1262-ІТ від 22 липня 2022 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи дії водія автомобіля марки «Chrysler», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , не відповідали вимогам пунктів 1.2, 11.3 та 12.4 Правил дорожнього руху і вказана невідповідність вимогам пунктів 1.2 та 11.3 Правил дорожнього руху перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. Водночас порушень з боку водіїв автомобілів марок «ВАЗ» та «Skoda Super В» не виявлено; встановлено, що своїми односторонніми діями вони були позбавлені можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування.
17.   Згідно з даними висновку експерта № 9/2022 від 17 травня 2022 року за результатами проведення судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_10 виявлено ряд тілесних ушкоджень обох колін, у тому числі закритий травматичний розрив передньої суглобової зв`язки тіла та заднього медіального меніска лівого колінного суглобу, які могли утворитись внаслідок удару тілом до виступаючих частин салону легкового автомобіля під час ДТП 02 березня 2022 року при обставинах, викладених у постанові про призначення експертизи, та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
18.   З огляду на ці та інші докази, досліджені та оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд обґрунтовано погодився з викладеними у вироку висновками про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
19.   При цьому колегією суддів апеляційного суду спростовано доводи в апеляційній скарзі захисника щодо неякісного аудіозапису судових засідань у суді першої інстанції, зокрема тих, у яких допитано свідків, оскільки ним встановлено, що фонограми судових засідань чітко прослуховуються, а показання свідків дослівно відображені у вироку. Водночас апеляційним судом не встановлено фактів незабезпечення судом рівних умов для реалізації обома сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Не вбачає таких і колегія суддів суду касаційної інстанції та у цьому контексті зауважує, що прийняття рішення за результатами розгляду клопотань учасників судового провадження є прерогативою суду, який здійснює розгляд справи по суті. Сама собою відмова у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження, яке було розглянуто у змагальному процесі з дотриманням передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку та прийняттям за результатами його розгляду відповідного рішення, не свідчить про обмеження її можливостей щодо реалізації наданих процесуальних прав і не може вважатися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. А сама собою незгода з постановленими процесуальними рішеннями або діями суду не є підставою для висловлення йому недовіри.
20.   Також колегія суддів касаційного суду погоджується з аргументами апеляційного суду щодо відсутності порушення таємниці нарадчої кімнати судом першої інстанції. Як правильно зазначив у своїй ухвалі апеляційний суд,  положення ст. 367 КПК України визначають і гарантують «таємницю наради суддів», а не «таємницю нарадчої кімнати». Мета цієї норми полягає в забезпеченні незалежності та неупередженості суддів при обговоренні та ухваленні судового рішення. Згідно з правовими висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 лютого 2020 року (справа №  316/1358/17, провадження № 51-7241кмо18), з урахуванням положень ст. 367 КПК України вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення. Однак у цьому кримінальному провадженні таких обставин не встановлено. 
21.   Не вказується на них і в касаційній скарзі сторони захисту. Адже сам по собі факт винесення суддею 31 березня 2023 року ухвали в іншій справі, яка жодним чином не стосується цього кримінального провадження, не ставить під сумнів незалежність і неупередженість судді під час ухвалення оскарженого вироку. Тим більше, що її могло бути винесено у цей день до виходу суду до нарадчої кімнати, який відбувся о 15:22, тоді як розпочато судове засідання було о 15:01. Щодо інших чотирьох ухвал, про які йдеться у касаційній скарзі, то захисник не зазначає, коли та в яких справах їх винесено, що позбавляє колегію суддів касаційного суду надати їм оцінку з погляду порушення таємниці нарадчої кімнати у цьому кримінальному провадженні. 
22.   Розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 визначено судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибини фізичних та душевних страждань потерпілих, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. У тому числі взято до уваги душевні страждання потерпілих, яких вони зазнали у зв`язку із суттєвим пошкодженням автомобіля, що позбавило їх можливості користуватися ним і в умовах воєнного стану оперативно реагувати на загрози, які постійно виникають, для забезпечення безпеки сім`ї, а також фізичний біль та страждання, яких зазнала потерпіла через заподіяні їй тілесні ушкодження. При визначенні розміру відшкодування враховано вимоги розумності і справедливості, вважати його надмірним підстав не вбачається. Висновки судово-психологічної експертизи, на призначенні якої наполягала захисник, не мають обов`язкового і вирішального значення для суду під час визначення розміру моральної шкоди, адже жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України). Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а його нормами не передбачено подання відзиву на цивільний позов у кримінальному провадженні.
23.   Водночас доводи у касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 про неправильне визначення судом розміру матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, є слушними. Так, в апеляційній скарзі захисник, із наведенням конкретних аргументів та розрахунків, зазначала, що порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі якщо витрати на відновлювальний ремонт автомобіля перевищують його вартість до ДТП, відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а не вартість відновлювального ремонту. Тоді як суд першої інстанції при визначенні розміру матеріальної шкоди виходив саме з останньої, внаслідок чого цей розмір, на думку захисника, необґрунтовано завищено. Однак зазначеним доводам в апеляційній скарзі захисника суд апеляційної інстанції жодної оцінки не надав, формально підтримавши висновки місцевого суду в цій частині.
24.   За таких обставин Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а вирок та ухвала стосовно ОСОБА_6 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 квітня 
2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 червня 2023 року стосовно ОСОБА_6 в частині визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілого ОСОБА_9 , скасувати і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                  ОСОБА_3