Постанова
Іменем України
 
17 січня 2024 року
м. Київ
 
справа №  757/31653/22
провадження № 61-16659св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                      Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів
 
за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Приходька К.П., Журби С. О., Писаної Т.О.,                     
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) на його користь 3 % річних у розмірі                        131 310,57 євро і 60 922,62 дол. США та інфляційні втрати в розмірі                              632 115,61 грн за невиконання договорів банківських вкладів.
 
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що  між ним                         і банком були укладені договори банківського вкладу (депозиту): 18 січня                2008 року № SAMDN01000700740475 на суму 900 000,00 євро; 06 грудня                        2013 року № SAMDNWFD0070029130400 на суму 250 000,00 євро; 03 березня 2014 року № SAMDNWFD0070085968300 на суму 85 000,00 євро; 13 березня                  2013 року № SAMDN01000733753792  на загальну сума 210 000,00 євро;                         06 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070029132800 на суму 220 000,00 євро;                   26 травня 2010 року № SAMDN01000710629085 на суму 100 000,00 євро;                      26 червня 2012 року № SAMDN01000726774329 на суму 500 000,00 євро;                      15 лютого 2012 року № SAMDN01000723694026 на суму 400 000,00 дол. США;               15 лютого 2012 року № SAMDN01000723694110 на суму 100 000,00 дол. США;               18 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070038884700 на суму 100 000,00 дол. США. 
 
У зв`язку з невиконанням банком умов указаних договорів позивач звертався до суду з відповідними позовами про стягнення коштів, які були задоволені рішеннями судів, та якими встановлено правомірність його вимоги про дострокове розірвання депозитних договорів, стягнено суми вкладів, відсотки відповідно до умов укладених договорів, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, суму пені з моменту вимоги про дострокове розірвання до дати подання позову.
 
Зазначав, що факт прострочення виконання грошового зобов`язання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили,                     і який продовжував існувати до моменту виконання рішення суду.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Печерський районний суд м. Києва рішенням від 27 квітня 2023 року позов задовольнив частково. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь                 ОСОБА_1 3 % річних за договором від 18 січня 2008 року                                           № SAMDN01000700740475 за період з 09 листопада 2019 року до 24 червня                2020 року у розмірі 18 170,72 євро; за договором від 06 грудня 2013 року                          № SAMDNWFD0070029130400 за період з 09 листопада 2019 року до 24 червня 2020 року у розмірі 4 795,48 євро; за договором від 03 березня 2014 року                              № SAMDNWFD0070085968300 за період з 09 листопада 2019 року до 24 червня 2020 року у розмірі 1 599,86 євро; за договором від 13 березня 2013 року                          № SAMDN01000733753792 за період з 09 листопада 2019 року до 08 листопада 2020 року у розмірі 6 317,26 євро; за договором від 06 грудня 2013 року                             № SAMDNWFD0070029132800 за період з 09 листопада 2019 року до 17 березня 2020 року у розмірі 2 350,68 євро; за договором від 26 травня 2010 року                             № SAMDN01000710629085 за період з 09 листопада 2019 року до 22 вересня              2022 року у розмірі 8 621,91 євро; за договором від 26 червня 2012 року                             № SAMDN01000726774329 за період з 09 листопада 2019 року до 22 вересня                2022 року у розмірі 43 109,58 євро; за договором від 15 лютого 2012 року                            № SAMDN01000723694026 за період з 09 листопада 2019 року до 22 вересня              2022 року у розмірі 34 487,67 дол. США; за договором від 15 лютого 2012 року                   № SAMDN01000723694110 за період з 09 листопада 2019 року до 22 вересня               2022 року у розмірі 8 621,91 дол. США; за договором від 18 грудня 2013 року                     № SAMDNWFD0070038884700 за період з 09 листопада 2019 року до 23 червня 2020 року у розмірі 1 873,97 дол. США. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт прострочення виконання грошового зобов`язання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, який продовжував існувати до виконання цих судових рішень. Після розірвання договору банківського вкладу банк не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.За договорами, що укладені між сторонами, предметом є іноземна валюта, тому інфляційні втрати стягненню не підлягають. Посилання банку на переведення боргу за депозитним договором на нового боржника - ТОВ «ФК «Фінілон» є необґрунтованими з огляду на відсутність згоди кредитора про таке переведення. 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Київський апеляційний суд постановою від 07 листопада 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишив без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року - без змін. Поновив дію рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року.
 
Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 21 листопада 2023 року,                       АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення Печерського районного суду             м. Києва від 27 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду                            від 07 листопада 2023 року в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити; в іншій частині судові рішення залишити без змін.
 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 жовтня            2021 року у справі № 263/11275/18, від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 23 грудня 2021 року                      у справі № 910/13/21, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18. 
Як на обґрунтування вимог касаційної скарги, банк посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Матеріали справи містять копію договору про переведення боргу                                     від 17 листопада 2014 року, на підставі якого відбулася заміна боржника                      у зобов`язанні, і новим боржником за договорами банківських вкладів, укладеними між банком і ОСОБА_1 , є ТОВ «ФК «Фінілон».Неправильне тлумачення апеляційним  судом статті 520 ЦК України та неправильно надана оцінка обставинам укладання між банком і третьою особою договору про переведення боргу призвела до неправомірних висновків та ухвалення незаконного судового рішення. Отримання згоди від кредитора до моменту укладання договору про переведення боргу є лише логічним аспектом та не                 є юридично визначеним, тобто прямо встановленим законом.Отримання банком мовчазної згоди від кредитора шляхом невисловлення ним незгоди                  є підтвердженням позитивного ставлення кредитора до укладеного правочину               і є фактично досягненням відповідного ефекту переведення боргу на нового боржника. У цій справі належним відповідачем є ТОВ «ФК «Фінілон», однак апеляційний суд не застосував наведені висновки Верховного Суду та залишив    в силі судове рішення, яким грошові кошти стягнені з банку, який не повинен відповідати за цим позовом. Пред`явлення позову до неналежного відповідача   є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Ураховуючи наведене, предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог.
06 грудня 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката                    Котенка В. О. як представника ОСОБА_1 , мотивований законністю                               і обґрунтованістю ухвалених у справі судових рішень.  
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
 
13 грудня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були укладені такі договори банківського вкладу (депозиту): 18 січня 2008 року № SAMDN01000700740475 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 900 000,00 євро на строк до 18 січня 2009 року з правом автоматичної пролонгації; 06 грудня 2013 року                                      № SAMDNWFD0070029130400 на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 250 000,00 євро з правом автоматичної пролонгації; 03 березня 2014 року                № SAMDNWFD0070085968300 на оформлення вкладу «СТАНДАРТ» на суму 85 000,00 євро з правом автоматичної пролонгації; 13 березня 2013 року                            № SAMDN01000733753792 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на загальну суму депозиту становить 210 000,00 євро; 06 грудня 2013 року                                                        № SAMDNWFD0070029132800 на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 220 000,00 євро з правом автоматичної пролонгації; 26 травня 2010 року                  № SAMDN01000710629085 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100 000,00 євро з правом автоматичної пролонгації; 26 червня 2012 року                            № SAMDN01000726774329 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 500 000,00 євро з правом автоматичної пролонгації; 15 лютого 2012 року                            № SAMDN01000723694026 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 400 000,00 дол. США з правом автоматичної пролонгації; 15 лютого 2012 року                    № SAMDN01000723694110 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100 000,00 дол. США з правом автоматичної пролонгації; 18 грудня 2013 року                      № SAMDNWFD0070038884700 на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 100 000,00 дол. США з правом автоматичної пролонгації.
 
ОСОБА_1 подав до суду позовні заяви про стягнення коштів з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договорами банківського вкладу (депозиту).
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року у справі № 757/14447/19-ц, залишеним без змін  постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів задоволено частково, стягнено з банку на користь                     ОСОБА_1 за договором від 18 січня 2008  року № SAMDN01000700740475 вклад у розмірі  900 000,00 євро, відсотки 224 853,27 євро, 3 % річних у розмірі  58 884,15 євро, пеню 5 989 673,95 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1 а. с. 67-75).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року                       у справі № 757/56287/18-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнено з банку на користь                            ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу від 06 грудня 2013 року № SАMDNWFD0070029130400 у розмірі 358 414,09 євро, пеню -                          2 504 595,96 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1 а. с. 110-115).
Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року у справі                            № 757/56287/18-ц змінено в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та судового збору. Стягнено з банку на користь                    ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу від 06 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070029130400 у розмірі 328 764,59 євро та стягнено                    з банку на користь держави судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. У іншій частині рішення залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2020 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року, в незміненій його частині,            та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі                      № 757/56287/18-ц залишено без змін. Поновлено виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року (т. 1 а. с. 124-140).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року                       у справі № 757/13192/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнено з банку на користь                    ОСОБА_1 за договором від 03 березня 2014 року                                                            № SAMDNWFD0070085968300 вклад у розмірі 85 000,00 євро, відсотки -                   28 773,70 євро, 3 % річних в розмірі 5 890,47 євро, пеню 766 453,68 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1 а. с. 90-98).
Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року у справі                              № 757/13192/19-ц у частині стягнення пені змінено. Стягнено з банку на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу від 03 березня 2014 року                                                     № SАMDNWFD0070085968300 пеню в розмірі 1 263 112,75 грн. В іншій частині рішення залишено без змін (т. 1 а. с. 99-104).
Зазначені судові рішення про стягнення коштів за депозитними договорами                        від 18 січня 2008  року № SAMDN01000700740475; від 06 грудня 2013 року                          № SАMDNWFD0070029130400; від 03 березня 2014 року                                                           № SAMDNWFD0070085968300 виконані 24 червня 2020 року.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року, залишеним без змін  постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, у справі № 757/13189/19-ц позов ОСОБА_1 до банку про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнено з банку на користь ОСОБА_1 за договором від 13 березня 2013 року                                                       № SAMDN01000733753792 суму вкладу - 85 000,00 євро, відсотки  -                                50 841,73 євро, 3 % річних у розмірі 13 504,57 євро, пеню - 1 354 306,75 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1 а. с. 150-158).
Рішення суду про стягнення коштів за договором банківського вкладу                              від 13 березня 2013 року № SAMDN01000733753792 виконане 08 листопада              2020 року.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року                      у справі № 757/42043/18-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів за депозитним договором від 06 грудня 2013 року                   № SAMDNWFD0070029132800 задоволено частково та стягнено з банку на користь ОСОБА_1 вклад у розмірі 220 000,00 євро, відсотки -                              57 599,62 євро, 3 % річних - 9 810,14 євро, пеню - 528,00 євро, а всього                         287 937,76 євро. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1 а. с. 175).
Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року рішення Печерського районного суду від 27 листопада 2018 року № 757/42043/18-ц залишено без змін (т.1 а. с. 176-180).
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 757/42043/18-ц в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення пені, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів», змінено, стягнено                з банку на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 100 000,00  грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада                     2018 року і постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року залишено без змін (т. 1 а. с. 182-194).
Рішення суду про стягнення коштів за депозитним договором від 06 грудня                2013 року № SAMDNWFD0070029132800 виконане 17 березня 2020 року.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року у справі  № 757/19/19-цпозов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів за договором від 26 травня 2010 року                                                       № SAMDN01000710629085 задоволено та стягнено з банку на користь ОСОБА_1 569 614,58 євро, з яких: 300 000,00 євро - вклад за договором банківського вкладу; 101 278,86 євро  - відсотки за договором; 18 335,72 євро - 3 % річних; 150 000,00 євро - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1 а. с. 238-246).
Постановою Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року рішення Печерського районного суду від 22 травня 2019 року залишено без змін (т. 1                     а. с. 247-250, т. 2 а. с. 1-7).
Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року рішення  Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року у справі № 757/19/19-ц змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції постанови Верховного Суду, резолютивну частину щодо стягнення пені, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів», змінено, зменшено її розмір з 150 000,00 євро до                     100 000,00 грн. (т. 2 а. с. 10-14).
Рішення суду про стягнення коштів за договором від 26 травня 2010 року                          № SAMDN01000710629085 виконане 22 вересня 2022 року.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року у справі № 757/13186/19-цпозов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів за договором від 26 червня 2012 року                                                       № SAMDN01000726774329  задоволено, стягнено з банку на користь                  ОСОБА_1 657 441,46 євро та 7 430 075,00 грн, з яких: 500 000,00 євро - вклад за договором банківського вкладу, 125 079,16 євро - відсотки за договором, 32 362,30 євро - 3 % річних, 7 430 075,00 грн - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1 а. с. 200-208).
Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року рішення Печерського районного суду від 29 жовтня 2019 року залишено без змін (т. 1                     а. с. 209-217).
Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі № 757/13186/19-ц змінено                     у частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, зменшено її розмір до              500 000,00 грн. (т. 1 а. с. 220-230).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року у справі № 757/20428/19-цпозов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення за договором банківського вкладу від 15 лютого 2012 року                                                     № SAMDN01000723694026 коштів задоволено, стягнено з банку на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 503 947,16 дол. США, у тому числі                   400 000,00 дол. США - вклад, 103 947,16 дол. США - відсотки. Стягнено з банку на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 27 747,27 дол. США, пеню                       в розмірі 5 370 780,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат                 (т. 2 а. с. 21-32).
Постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року рішення Печерського районного суду від 17 лютого 2020 року залишено без змін (т. 2                    а. с. 33-40).
Постановою Верховного Суду від 22 лютого 2022 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 757/20428/19-ц змінено шляхом викладення мотивувальної частини судових рішень в редакції цієї постанови. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року змінено в резолютивній частині шляхом зменшення розміру стягненої з  банку на користь ОСОБА_1 пені з 5 370 780,00 грн до 500 000,00 грн.               В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишено без змін (т. 2  а. с. 43-49).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року у справі № 757/18534/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення за договором банківського вкладу від 15 лютого 2012 року                                                    № SAMDN01000723694110 коштів задоволено, стягнено з банку на користь ОСОБА_1 125 986,42 дол. США, з яких: 100 000,00 дол. США - вклад,                      25 986,42 дол. США - відсотки. Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 6 802,22 дол. США, пеню в розмірі                               1 332 205,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 2 а. с. 56-67).
Постановою Київського апеляційного суду від 18.08.2020 року у справі                               № 757/18534/19-ц рішення Печерського районного суду м. Києва  від 17 лютого 2020 року змінено, зменшено суму стягненої пені з 1 332 205,00 грн до                                   100 000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін (т. 2 а. с. 68-80).
Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року у справі № 757/18534/19-ц,                                  з урахуванням змін, унесених під час апеляційного перегляду справи, та постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року залишено без змін (т. 2 а. с. 83-96).
Рішення судів про стягнення коштів за договорами від 26 червня 2012 року                     № SAMDN01000726774329,   від 15 лютого 2012 року № SAMDN01000723694026, від 15 лютого 2012 року № SAMDN01000723694110 виконані 22 вересня                2022 року.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року у справі                   № 757/23/19-ц позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК про стягнення коштів за договорами банківських вкладів задоволено, стягнено за договором банківського вкладу від 18 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070038884700                       з банку на користь ОСОБА_1 100 000,00 дол. США  вкладу за договором;                                 29 019,27 дол. США  відсотків; 5 895,24 дол. США - 3 % річних; 50 000,00 дол. США - пені. Стягнено з банку на користь ОСОБА_1 за договором                        від 03 березня 2014 року № SAMDNWFD0070085938100 85 000,00 дол. США вкладу за договором; 28 925,68 дол. США відсотків; 5 205,60 дол. США - 3 % річних;  42 500,00 дол. США - пені. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 2 а. с. 106-113).
Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року у справі                               № 757/23/19-ц в частині стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнено з банку на користь ОСОБА_1 пеню за договором від 18 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070038884700 в розмірі            714 164,23 грн. Стягнено з банку на користь ОСОБА_1 пеню за договором від 03 березня 2014 року № SAMDNWFD0070085938100 у розмірі 711 860,98 грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня   2019 року залишено без змін (т. 2 а. с. 114-123). 
Рішення суду про стягнення коштів за договором від 18 грудня 2013 року                                                          № SAMDNWFD0070038884700 виконане 23 червня 2020 року.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права  у  подібних  правовідносинах,  викладеного у  постанові  Верховного  Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується  з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм                        права  в   межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що   касаційна   скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Після розірвання договорів банківського вкладу банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Встановивши фактичні обставини справи та правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини  суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 3 % річних від простроченої суми, розрахованих в межах позовних вимог та з урахуванням загальних строків позовної давності до моменту виконання рішень суду, враховуючи, що у вказані періоди зобов`язання було невиконане та продовжувало існувати до моменту виконання відповідного рішення суду.
Касаційна скарга банку не містить доводів щодо незгоди з розмірами нарахованих 3 % річних, а також не містить розрахунку банку з цього питання.  
Аргументи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стосовного того, що банк є неналежним відповідачем у справі, оскільки у спірних правовідносинах відбулося переведення боргу на підставі відповідного договору від 17 листопада                     2014 року, укладеного між ним і ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме ТОВ «ФК «Фінілон» повинно бути відповідачем у справі, є безпідставними та необґрунтованими, тому що відповідно до статті 520 ЦК України боржник                       у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
На вказаному наголошено і в постанові Великої Палати Верховного Суду                     від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21),                 у якій, крім іншого, зазначено, що договір про переведення боргу                                      від 17 листопада 2014 року, укладений між банком і ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ «ФК «Фінілон»                є належним відповідачем у справі.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди банку з висновками судів попередніх інстанцій в частині задоволених вимог, що не є правовою підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень.
Висновки судів у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, що зазначені в касаційній скарзі.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної  скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині задоволених вимог - без змін. 
Оскільки виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року було зупинене ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2023 року, його виконання необхідно поновити у зв`язку із залишенням цього рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року в частині задоволених вимог залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                             А. Ю. Зайцев
                                                                                       
                                                                                       Є. В. Коротенко
 
                                                                                      М. Ю. Тітов