ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4922/23                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Виноградова Д.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року                                                                                               м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого - судді                    Парінова А.Б.,
суддів:                                        Беспалова О.О.,
                                                  Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області,   про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області (далі  - ТУ ССО у Чернігівській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік; зобов`язання Територіальне управління Служби судової охорони у Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу в ТУ ССО у Чернігівській області з 10.02.2022 по 12.04.2023. Наказом від 11.04.2023 №147 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби за власним бажанням з 12.04.2023 у запас збройних сил. Позивач зазначав, що станом на день прийняття наказу про звільнення його зі служби у Службі судової охорони відповідач не провів з ним розрахунків щодо допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення. Зазначає, що допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, які входять до системи оплати праці, тому відповідач при звільненні мав обов`язок здійснити виплату допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових за 2023 рік.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно та невірно з`ясовано фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права. Вказує, що допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, станом на час звільнення позивача, входила до грошового забезпечення, отже відповідач при моєму звільненні повинен був виплатити допомогу на оздоровлення за 2023 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік за моїм рапортом від 10.04.2023. Посилання відповідача та суду першої інстанції щодо відсутності необхідних асигнувань, не заслуговують на увагу, оскільки, наявність зобов`язань у відповідача перед звільненим співробітником щодо виплати матеріальної допомоги не повинно порушувати її «законне сподівання» на володіння майном, право на яке остання набула у законний спосіб.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Апелянтом подано додаткові пояснення, у яких останній наполягає на тому, що у розпорядженні відповідача були кошти для виплати позивачеві спірних допомог.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в ТУ ССО у Чернігівській області з 10.02.2022 по 12.04.2023.
10.04.2023 позивачем було подано рапорт про виплату останньому допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік (а.с. 25).
Наказом від 11.04.2023 №147 о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби за власним бажанням з 12.04.2023 у запас збройних сил (а.с. 10). 
Відповідно до довідки Фінансово-економічного відділу ТУ ССО у Чернігівській області від 16.05.2023 №6/2023 зазначено, що грошова допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань на 2023 рік на час звільнення ОСОБА_1 не була нарахована у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань в територіальному управлінні на відповідні цілі (а.с.24).
На думку позивача відповідач протиправно  не нарахував та не виплатив допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, проаналізувавши положення статті 161 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», пункту 20 розділу І Положення № 1052/0/15-19, постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 289, статей 2, 51 Бюджетного кодексу України, дійшов висновку, що відповідач при звільненні позивача зі служби не допустив протиправної бездіяльності щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини першої  статті 161 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»  (далі - Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина перша  статті 161 Закону №1402-VIII).
Згідно з частиною сьомою  статті 161 Закону №1402-VIII  фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частин першої - третьої  статті 165 Закону №1402-VIII  грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками. Співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених  Законом України «Про Національну поліцію»  для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 04 квітня 2019 року №1052/0/15-19 затверджено Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (далі - Положення №1052/0/15-19).
Пунктом 20 Розділу І Положення №1052/0/15-19 передбачено, що соціальний і правовий захист співробітників та членів їхніх сімей забезпечується відповідно до законодавства. Грошове забезпечення співробітників здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Співробітникам гарантується соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених  Законом України «Про Національну поліцію»  для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони»  (далі  Постанова №289) затверджено схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони.
Згідно з пунктом 2 вказаної постанови порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.
Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони (далі - Служба) визначає Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затверджений наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року №384 (далі - Порядок №384).
Відповідно до пунктів 4-7 Порядку №384 грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплата; 4) премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) винагороди; 2) допомоги.
Пунктами 9, 10 Порядку №384 передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.
Грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення (пункт 15 Порядку №384).
Суд акцентує увагу, що спірним у справі є невиплата позивачу при звільненні зі служби допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
З цього приводу суд зазначає, що частиною третьою пункту 3 Постанови №289 визначено право Голові Служби судової охорони в межах асигнувань, що виділяються на утримання Служби судової охорони, забезпечувати надання один раз на рік співробітникам Служби судової охорони матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення) та допомоги на оздоровлення (в розмірі місячного грошового забезпечення).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» від 03 квітня 2019 року № 289, пунктів 36-37 розділу II Порядку № 384, Порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Служби судової охорони від 09 вересня 2020 року № 481, Голові Служби судової охорони в межах асигнувань, що виділяються на утримання Служби судової охорони, надано право забезпечувати надання один раз на рік співробітникам Служби судової охорони матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення) та допомоги на оздоровлення (в розмірі місячного грошового забезпечення).
Відповідно до вимог Порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Служби судової охорони від 09 вересня 2019 року № 481, рішення про надання матеріальної допомоги та встановлення черговості її отримання приймається комісією центрального органу управління, територіального управління Служби на підставі рапортів співробітників Служби та довідок, наданих фінансовим підрозділом центрального органу управління, територіального управління Служби про затверджений фонд грошового забезпечення та можливості проведення виплати вказаної матеріальної допомоги.
Також, пунктом 37 Порядку №384 установлено, що співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення виплачується допомога на оздоровлення в розмірі їх місячного грошового забезпечення.
Допомога на оздоровлення надається співробітникам за їх рапортом протягом поточного року на підставі наказу Служби або територіального управління Служби.
Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1 БК України).
У статті 47 БК України зазначено, що відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису бюджету.
За частиною першою статті 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Відповідно до частини першої статті 55 БК України захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень.
За текстом частини другої статті 55 БК України захищеними видатками бюджету визначаються видатки загального фонду на: нарахування на заробітну плату; .
За текстом пункту 6 частини першої статті 2 БК України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження.    
На переконання апелянта, оскільки матеріальна допомога є складовою (одноразовою додатковою) грошового забезпечення грошового забезпечення працівника служби судової охорони, то не може такого бути, щоб на її (їх) виплату не було бюджетних асигнувань. 
Колегія суддів не заперечує того, що матеріальна допомога входить до грошового забезпечення і має одноразовий характер, поряд з цим, це не означає, що територіальний орган судової охорони завжди має чи повинен мати достатньо бюджетних асигнувань на її (щорічну) виплату працівникам, коли ті на власний розсуд вважатимуть за можливе подати відповідний рапорт.
Текстуальний виклад пункту 37 Порядку № 384 дає підстави вважати, що виплата матеріальної допомоги не є обов`язкова, як-то, приміром, посадовий оклад чи щомісячні додаткові види грошового забезпечення. 
З цього розуміється також, що можуть виникати ситуації, коли обсяг бюджетних асигнувань, які виділені на утримання працівників служби судової охорони (у певному році), зокрема на їхнє грошове забезпечення, дозволяє - щонайменше протягом певного періоду - виконувати тільки зобов`язання щодо виплати обов`язкових складових грошового забезпечення працівника ССО й тут якраз буде доречно мовити про неприйнятність аргументів [ССО] - якщо б такі були - про відсутність/недостатність бюджетних коштів як підстави для їх невиплати чи виплати не у повному обсязі.
Тож можливість отримати матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, що в цьому випадку має означати як право працівника ССО претендувати на неї (шляхом подання рапорту), так і пов`язаний з цим обов`язок керівника органу ССО визначити її розмір, який і залежить від обсягу бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення працівника ССО, принаймні на певний період року. 
З наведених міркувань колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції про те, що подання рапорту про виплату матеріальної допомоги, що є необхідною (але не достатньою) для цього умовою, ще не створює для керівника органу ССО обов`язку її виплатити, якщо для цього немає відповідних бюджетних коштів. Колегія суддів зауважує, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, а також нецільове використання бюджетних коштів є порушенням бюджетного законодавства (учасником бюджетного процесу), за яке БК України передбачає заходи впливу (стаття 117).
З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1.3 розпорядження тимчасово виконуючого обов`язків Голови ССО від 13.01.2023 № 7/ОД установлено, що нарахування та виплату співробітникам допомоги на оздоровлення та видання відповідних наказів про такі виплати здійснювати з 1 серпня 2023 року.
Пунктом 1.7 вказаного розпорядження установлено, що нарахування та виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових співробітникам, державним службовцям та працівникам, які виконують функції з обслуговування центрального органу управління та територіальних управлінь, і видання відповідних наказів про такі виплати здійснювати після окремого рішення Голови ССО.
Окремих рішень щодо виплати позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не приймалось, що і не заперечується учасниками справи.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про наявність у відповідача коштів для виплати позивачеві матеріальних допомог, оскільки додана відповідачем до відзиву виписка з рахунку лише підтверджує, що залишок коштів був заявлений виключно для нарахування та виплати грошового забезпечення співробітників територіального управління за квітень 2023 року. 
Враховуючи, що на момент подання позивачем рапорту у відповідача були відсутні бюджетні асигнування для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, колегія суддів вважає, що відповідач при звільненні позивача зі служби не допустив протиправної бездіяльності щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.   
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють 18 серпня 2023 року. 
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені    статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої  статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.    229,    308,    311,    315,    316,    321,    322,    328,    329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року -    залишити без змін.
Постанова    набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          І.О. Грибан