КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

 

Провадження 33/824/5985/2023                                                                                         Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ЄУН: 759/21726/23                                                                                                                             Суддя у І інстанції: Єросова І.Ю.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
            27 грудня 2023 року                                                                            м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду                  Васильєва М.А.
за участю:
поліцейського                                                                       Лисаківського І.В.
захисника                                                                  Тарнавського В.Б. 
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,                                     ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 6 грудня 2023 року, якою
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, 
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою суду ОСОБА_1 визнана винуватою у тому, що 28 жовтня 2023 року о 21.20 год. у м. Києві по Брест-Литовському шосе керувала транспортним засобом «Кіа» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях  складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вважає, що постанова місцевого суду винесена при неповному дослідженні доказів, що містяться у матеріалах справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
Апелянт зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вона писала письмові пояснення щодо досліджуваних подій, що підтверджується і відеозаписом, проте такі пояснення у матеріалах провадження відсутні, як і відсутнє направлення, хоча в описі матеріалів вони зазначені. Апелянт зазначає, що на відеозаписі, який міститься у матеріалах справи, відсутній процес складання та ознайомлення її  з направленням на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що, на її переконання, свідчить про порушення працівниками патрульної поліції процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, які не ознайомили і не направили  її на огляд на стан алкогольного сп`яніння до медичного закладу. Пізніше, на момент розгляду справи, зазначені вище документи з`явились у матеріалах справи.
Звертає апелянт увагу і на те, що відеофайл не є безперервним і не містять інформацію про її зупинення під час керування транспортним засобом, а на відеозаписі видно лише те, що працівники патрульної поліції підійшли до автомобіля, який стояв на узбіччі дороги, де вона перебувала на місці водія. З посиланням на положення ст. 251 КУпАП, апелянт вважає, що у провадженні відсутні докази керування нею транспортним засобом.
 Апелянт наголошує, що у своїх поясненнях її захисник зазначав, що працівниками патрульної поліції надано відеозапис, який містить явні ознаки монтажу, що чітко зафіксовано на самому відеозаписі, та свідчить, на переконання апелянта, про порушення працівниками поліції         п. 2 Розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапис, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Зокрема, як вказує апелянт, із відеозапису вбачаються наступні ознаки монтажу:
- відеозапис в одному файлі містить запис двох бодікамер з № 476478 (запис з цієї бодікамери закінчується на часі 57:48 хв.) та № 472727 (запис з цієї бодікамери починається з часу 57:50 год. та закінчується на часі 1:57:16 год.);
- відеозапис обох бодікамер переривається приблизно в один і той же час: на бодікамері з № 476478 - 32:47 (час доби 21:50) і продовжується 32:57 (час доби 22:06); та 41:25 (час доби 22:15) і продовжується 41:37 (час доби 22:41). На бодікамері з №472727 1:30:37 (час доби 21:50) і продовжується 1:30:48 (час доби 22:06); та 1:39:16 (час доби 22:15) і продовжується 1:39:28 (час доби 22:41).
            А тому, на переконання апелянта, фактично встановивши фрагментарність відеофайлу, наданого патрульною поліцією, суд прийняв його як належний та допустимий доказ вчинення нею адміністративного правопорушення, проте, якщо відеозапис з камер працівників патрульної поліції не є цілісним, то його не можна вважати належним та допустимим доказом у справі, про що свідчить судова практика судів першої, апеляційної та касаційної  інстанцій.
Апелянт зазначає, що працівники патрульної поліції наполягали на проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, проте, коли вона відмовилась від проходження такого огляду, мотивувавши його недовірою до поліцейських, останні не запропонували їй пройти такий огляд у відповідному медичному закладі. У суді першої інстанції вона наголошувала на тому, що працівниками патрульної поліції не було зроблено пропозицію після її відмови через недовіру до поліцейських пройти огляд на місці, проте, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові вказав лише на те, що  їй була озвучена можливість пройти його у медичному закладі. Разом з тим коли вона виявила бажання написати письмові пояснення, працівники поліції повідомили, що  вона пояснення може не писати, оскільки всі свої доводи вона зможе надати в суді (час на відео 38:48), що і ввело її в оману стосовно можливостей реагування на дії працівників патрульної поліції. Вважає, що працівниками поліції порушені приписи ст. 266 КУпАП, відповідно до яких у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.
Як далі зазначено в апеляційній скарзі, в цей же вечір 28 жовтня 2023 року вона самостійно звернулась до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», де пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння, за результатом проходження якого вона не перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Проте, суд першої інстанції при наданні правової оцінки зазначеним доводам вказав на те, що такі докази не є допустимими, оскільки вона  не була доставлено працівниками патрульної поліції до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія». Разом з тим, як вважає апелянт, таке твердження суду є безпідставним та необґрунтованим, оскільки поліцейські не запропонували їй пройти такий огляд у відповідному медичному закладі, а після складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники патрульної поліції попрямували у невідомому напрямку, що виключало можливість її доставлення  до медичного закладу.
Окремо апелянт звертає увагу, що її представник, яка була на місці під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, запитала у працівників патрульної поліції про наявність сертифікатів на газоаналізатор, на якому вони пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте, поліцейські  відповіли, що ні вона ( ОСОБА_1 ), ні  її представник не питали про це, і після цього працівники поліції сіли в автомобіль, не надавши жодних документів стосовно газоаналізатора (час на відео 39:15).
Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції  також неправильно застосував норму ст. 267 КУпАП,відповідно до якої адміністративне затримання, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду. Неправильність застосування, на думку апелянта, зводиться до того, що суд, стверджуючи про те, що вона  не скористалась правом на оскарження результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому твердження щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність дій працівників поліції не встановлена висновком компетентного органу.  Апелянт наголошує на тому, що огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками патрульної поліції взагалі не проводився, що свідчить про відсутність предмету оскарження у розумінні ст. 267 КУпАП.
Також апелянт звертає увагу, що працівники поліції не роз`яснили їй правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що, у свою чергу, потягло за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно неї та безпідставне визнання її винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Заслухавши доповідь суддя, позицію ОСОБА_1 та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, працівника поліції Лисаківського І.В., дослідивши наявні у справі докази, у тому числі шляхом дослідження наявних у справі відеозаписів, перевіривши доводи апеляційної скарги, слід дійти такого висновку. 
 
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого,  зобов`язаний:
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського у разі відмови особи від проходження такого огляду  передбачені статтею 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1,   Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України  від 9 листопада 2015 року за   № 1452/735.  
Відповідно до наведених нормативних актів при встановленні в особи, яка керує транспортним засобом, ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а у разі, коли водій  транспортного засобу  відмовився від проведення огляду  на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його  результатами, така особа  направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,  яка передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП, настає лише у разі, коли поліцейський висуває вимогу пройти огляд у медичному закладі, а особа  відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,  у відповідному закладі охорони здоров`я. 
 
Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та правильно застосував норми матеріального права. 
 
З матеріалів справи та змісту оскаржуваної постанови встановлено, що суд першої інстанції,  заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, вивчивши матеріали адміністративної справи, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених обставин. 
При цьому місцевим судом перевірялись доводи сторони захисту про не керування ОСОБА_1 транспортним засобом, яка захисником зводиться до документальної відсутності доказів такого керування. Однак, судом прийнято до уваги, що ОСОБА_1 , надаючи свої пояснення у суді, не заперечувала факту керування нею автомобілем під час зупинки інспекторами поліції, надала пояснення звідки і куди здійснювала рух на автомобілі.
Окрім того, суд наголосив на тому, що при огляді відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в автомобілі «Кіа» державний номерний знак НОМЕР_2 , у якому був ввімкнений двигун та фари, на проїжджій частині у місті Києві по Брест-Литовському шосе о 21:20 год., що вказує на її керування транспортним засобом. Даний факт зафіксовано на відеозаписі з бодікамери поліцейського, який значиться як додаток до протоколу та в розумінні положень ст. 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення, підтверджуючи вищевказані обставини вчинення даного правопорушення. Факт керування транспортним засобом стороною захисту, хоча і заперечується, проте об`єктивно підтверджується наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказами.
Також місцевим судом перевірялись доводи сторони захисту про недопустимість як доказів відеозаписів із нагрудних бодікамер працівників поліції. При цьому, суддя, посилаючись на положення п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 3 лютого 2016 року № 100, вказав, що дійсно під час судового розгляду встановлена фрагментарність відеозапису. Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ААД №642238 від 28 жовтня 2023 року, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, безперервно зафіксована на відеозаписі в часовому проміжку 21:21:00 по 21:33:00, в якому остання спочатку фактично ухиляється від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, сперечаючись з працівниками поліції про відсутність підстав для проходження огляду на стан сп`яніння, а у подальшому не приймає пропозиції поліцейських про проходження огляду в медичному закладі.
Окрім того,  судом не прийнято до уваги посилання адвоката на постанову Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а,  оскільки у ній Верховний Суд вказав, що відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. У даній же справі матеріали відеозапису підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також судом взято до уваги, що внутрішньою інструкцією Департаменту патрульної поліції  передбачена безперервність відеозапису від моменту початку і до моменту закінчення патрулювання, однак, ч. 2 ст. 266 КУпАП унормовано, що під час проведення огляду осіб на стан сп`яніння  поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису,  тобто, КУпАП передбачена необхідність застосування відеозапису лише для фіксації самої процедури огляду на стан сп`яніння поліцейським.
Судом першої інстанції акцентовано  увагу на тому, що підставою для зупинки водія стало порушення п. 2.9.в Правил дорожнього руху, яким передбачена заборона керувати транспортним засобом з номерним неосвітленим (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) знаком. Вказаний факт не заперечується ОСОБА_1 та підтверджується матеріалами відеозапису (21:24). Окрім того, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння або відмови від проходження огляду, у зв`язку з чим твердження відсутності підстав для зупинки транспортного засобу визнані безпідставними.
Також судом перевірялись твердження захисника про відсутність пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, проте, суд дійшов висновку, що такі твердження спростовані відеозаписом подій, з якого вбачається (21:21-21:25), що працівник поліції зазначає про можливість пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, або поїхати у медичний заклад і пройти огляд у лікаря-нарколога, або у особи є право відмовитися від проходження такого огляду. Таким чином, як вказав суд, пропозиція пройти огляд у медичному закладі була доведена до відома особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Також працівником поліції ОСОБА_1 був наданий час на прийняття відповідного рішення та можливості поспілкуватись із адвокатом. Окрім того, у матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння. Більш того, суд наголосив на тому, що з поведінки ОСОБА_1 , зафіксованої на відеозаписі, вбачається її принципове не бажання проходити огляд на стан сп`яніння.
Також суд, посилаючись на положення ст. 267 КУпАП, вказав, що стороною захисту дії службової особи, яка складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалис, у зв`язку з чим твердження щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена висновком компетентного органу.
Водночас судом проходження ОСОБА_1 самостійно огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі за допомогою приладу «Драгер» не взято до уваги, оскільки такий доказ не може вважатися належним та допустимим, як отриманий з порушенням встановленого законом порядку - ч. ч. 3, 4 ст. 266 КУпАП, а саме: огляд водія проведено без забезпечення поліцейським доставки цієї особи до закладу охорони здоров`я та огляд пройдено пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
При цьому суд першої інстанції дії ОСОБА_1 розцінив, як ухиляння від проходження огляду шляхом вчинення пасивних дій - відмови від проходження огляду, що дає достатні підстави вважати, що вона відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відтак, керуючись ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України, працівники поліції мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу.
 
Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Так  за результатами апеляційного розгляду встановлено, що  ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом, була зупинена працівниками поліції внаслідок того, що в темну пору доби в автомобілі під її керуванням не працювала лампа підсвітки заднього номерного знаку, і така підстава не заперечувалась останньою, та додатково підтверджується як відеозаписами подій, досліджених під час апеляційного розгляду,  так і наявністю у матеріалах справи копії постанови від 28 жовтня 2023 року, за змістом якої ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-1 КУпАП та піддана адміністративному стягненню (ас. 4, 7). 
 
З відеозапису подій, який складається з дублюючих файлів з двох бодікамер працівників поліції,  встановлено, що  з моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 до моменту складання постанови за ч. 1 ст. 121-1 КУпАП та протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (в період часу з 21.18 год. до 21.50 год.), а також закінчення складання вказаних матеріалів, роз`яснення прав ОСОБА_1 ,  оголошення складених документів, надання можливості надати пояснення ОСОБА_1 тощо,  відеозаписи здійснюються безперервно. 
 
Відповідно до даних, зафіксованих на відеозаписах, після зупинення транспортного засобу та повідомлення про причини зупинки ОСОБА_1 , підвищуючи голос, сперечається з працівниками поліції з приводу причин зупинки, вказуючи, що при виїзді лампочка горіла. Після чого висловлює працівникам поліції в претензійній формі, що вони, побачивши, що автомобіль від`їхав від ресторану, спеціально її зупинили. Коли працівники поліції повторюють причину зупинки, а також висловлюють про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, остання починає висловлюватись, що працівники поліції діють, як працівники ДАІ у свій час;  запитує у працівників поліції, скільки це все коштує, щоб її відпустили. Працівники поліції висловлюють вимогу ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, або у медичному закладі, або, у разі відмови, пояснюють, що за це також буде складений протокол за відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відмовляється в категоричній формі від проходження будь-якого огляду. Друга жінка, яка перебувала з ОСОБА_1 , також на підвищених тонах висловлює претензії працівникам поліції, коментуючи та додатково провокуючи ОСОБА_1 від проходження будь-якого огляду на стан сп`яніння.  
Наведені обставини спростовують позицію сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом, а також  свідчать про те, що ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом та була зупинена працівниками поліції  у зв`язку з тим, що в транспортному засобі не горіла під світка, не виконала вимогу працівника поліції про проходження у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення останньою п. 2.5 ПДР України, за що і передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
За наведених обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом стороною захисту, хоча і заперечується, проте об`єктивно підтверджується наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказами.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не вручалось і не надавалось для ознайомлення направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є непереконливими.  
            Так, огляд особи на стан сп`яніння проводиться відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 9 листопада 2015 року, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).
            Згідно з вказаними нормативними документами, якщо водій погодився на проведення огляду у медичному закладі, він направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п. 8 розділу ІІ Інструкції від 9 листопада 2015 року). З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (п. 9 розділу ІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року та п. 7 Порядку від 17 грудня 2008 року). Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку, перший примірник якого видається під підпис поліцейському (п.п. 17, 20 розділу ІІІ Інструкції від 09 листопада 2015 року, п. 13 Порядку від 17 грудня 2008 року).
            Отже, за змістом даних норм направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння складається не для вручення водію і йому не передається, як помилково вважає апелянт, а складається працівником поліції для лікаря, як підстава проведення цим лікарем огляду особи.
 
Сукупністю наявних у справі доказів спростовуються й доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції  не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння  у відповідному медичному закладі. 
 
 Окрім того, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції й про те, що є недопустимим доказом у справі  висновок  КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», згідно з даними якого ОСОБА_1 самостійно пройшла огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки відповідно до положень ст.. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення тапроводиться в присутності поліцейського. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Оскільки огляд ОСОБА_1 проведений поза встановленого законом часу (о 23.58 год.) та за відсутності поліцейського, такий огляд  є недійсним. 
 
Окремо апеляційний суд звертає увагу, що згідно з даними відеозаписів події ОСОБА_1 була відсторонена працівниками поліції від керування транспортним засобом та їй було роз`яснено про заборону керування транспортним засобом протягом доби, необхідність виклику драйвера, а в іншому випадку про те, що автомобіль буде евакуйований на штрафмайданчик. 
 
При цьому є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 писала письмові пояснення щодо досліджуваних подій, проте такі пояснення у матеріалах провадження відсутні, як і відсутнє направлення, хоча в описі матеріалів вони зазначені, оскільки за змістом протоколу про адміністративне правопорушення до нього долучені як пояснення ОСОБА_1 , так і направлення її до медичного закладу. Копія протоколу була вручена ОСОБА_1 , і будь-яких доказів на підтвердження того, що у копії протоколу такі дані були відсутні, стороною захисту не надано. 
 
Є необґрунтованими й доводи апелянта про те, що на вимогу її представника, яка була на місці під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, їм не надали сертифікат на газоаналізатор, на якому працівники поліції пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки згідно з даними відеозаписів, з моменту встановлення у ОСОБА_1   ознак алкогольного сп`яніння до моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, жодних вимог про надання документів по газоаналізатору ні ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ні її знайомою, таких вимог не висловлювалось. 
 
Щодо доводів апеляційної скарги про непроведення працівниками поліції огляду на стан сп`яніння, внаслідок чого  був відсутній і  предмет оскарження у розумінні ст. 267 КУпАП, то  зазначені доводи є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 відмовилась від проведення будь-якого огляду на стан сп`яніння. 
 
Що стосується доводів апеляційної скарги про не роз`яснення працівниками поліції   ОСОБА_1 правових наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що, у свою чергу, потягло за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно неї та безпідставне визнання її винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону, а, окрім того, особа, яка керує транспортним засобом, повинна знати не тільки свої права відповідно до положень Правил дорожнього руху України, а й свої обов`язки, у тому числі й обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР України. 
 
Доводи ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, що вона була у неналежному емоційному стані внаслідок складних подій у житті, а тому, можливо, неправильно відреагувала на  обставини, які відбувались, не спростовують висновку суду про порушення ОСОБА_1 за встановлених обставин вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП,  а, з урахуванням безальтернативного стягнення, передбаченого санкцією цієї частини ст. 130 КУпАП, не тягнуть за собою і зміну  постанови в частині накладеного адміністративного стягнення, яке призначено відповідно до вимог ст.. 33 КУпАП. 
 
За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И Л А:
            Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 6 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 за  ч. 1 ст. 130 КУпАП -  залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
                   Суддя  
Київського апеляційного суду                                                                 М.А.Васильєва