П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/19948/23 
                                                                                Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І. 
                                                                                Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
04 березня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій  області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій  області), в якому просив:
-визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, з урахуванням індексації, та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром;
-зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити перерахунок пенсії з 01.07.2019 та виплачувати її в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, з урахуванням індексації, та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром;
-зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснювати перерахунки та виплату ОСОБА_1 , пенсії в подальшому відповідно до вимог чинного законодавства України в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.11.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подав апеляційну скаргу.
Розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання  підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду суду у іншому провадженні.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року №   1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404-VIII).
За частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а та в постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі №816/2026/18.
Колегією суддів з`ясовано, що  рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року у справі № 560/1638/23 зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року, відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", без обмеження максимального розміру, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
При цьому, як вбачається зі змісту вказаного судового рішення, наявного в ЄДРСР, підставою для звернення позивачем до суду із позовом у справі № 560/1638/23 слугував  лист від 19.01.2023, яким позивача повідомлено про проведення перерахунку пенсії виходячи з розміру 80% грошового забезпечення, в результаті якого розмір пенсії позивача з урахуванням максимального розміру пенсії становить: з 01.04.2019 - 14970,00 грн, з 01.07.2019 - 15640,00 грн, з 01.12.2019 - 16380,00 грн, з 01.07.2020 - 17120,00 грн, з 01.12.2020 - 17690,00 грн, з 01.07.2021-18540,00 грн, з 01.03.2022 - 19340,00 грн, з 01.12.2022 - 20930,00 гривень.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, спірні правовідносини в цій справі між сторонами вже вирішені судом у справі №560/1638/23.
На виконання вказаного рішення, органом пенсійного фонду здійснено позивачу перерахунок пенсії   за один місяць, а листом від 25.10.2023 повідомлено, що рішенням у справі № 560/1638/23 не зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області проводити перерахунок пенсії з 01.07.2019.  
Тобто, не зважаючи на те, що судовим рішенням у  справі № 560/1638/23 від 24.02.2023, зобов`язано останнє здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром (при цьому суд не зазначив кінцевої дати періоду, що свідчить про те, що період за який порушене право підлягає захисту охоплює і день прийняття рішення включно),  ГУ ПФУ в Хмельницькій області на власний розсуд визначило, що здійснення перерахунку пенсії за один місяць, є виконанням рішення у справі № 560/1638/23.
Колегія суддів вважає, що  в даному випадку, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. 
При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення.
Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а звернув увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.
При цьому, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування п.4 ч.1 ст.170 КАС України. 
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, проте частково не погоджується з підставами такої відмови, з огляду на наступне.
Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що як  вбачається із рішення суду у справі №560/1638/23, останнє набрало законної сили 10.05.2023, тоді як позов у цій справі подано в листопаді 2023 року тобто після набрання законної сили рішенням у справі №560/1638/23.
П.2 ч.1 ст.170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Отже судом першої інстанції безпідставно застосовано до даних правовідносин положення п.4  ч.1 ст.170 КАС України.
Відповідно до ст.320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За правилами ч.4   ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції необхідно змінити в  частині мотивів відмови у відкритті провадження у справі.    
Керуючись ст.ст. 170,243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 329, 370, 373 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії змінити   в частині мотивів відмови у відкритті провадження у справі.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.  

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Сторчак В. Ю.