У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
22 січня 2024 року                                                                              
м. Київ
 
справа № 932/6512/23
провадження № 51-288ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):
 
головуюча                                       ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_5 ,
 
встановив:
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора та звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України), у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040640000555, закрито.
На вказану ухвалу місцевого суду потерпіла подала апеляційну скаргу. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року - без зміни.
Як установлено судами, ОСОБА_5 01 лютого 2020 року близько 17:00, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з колишньою дружиною ОСОБА_4 , реалізуючи умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій, умисно наніс один удар долонею правої руки в область обличчя, одинадцять ударів долонею правої руки та правою рукою зжатою у кулак у область голови, один удар лівою рукою зжатою у кулак в область голови, один удар ногою в область спини, один удар правою ногою в область верхньої третини лівої ноги потерпілої, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Свої вимоги мотивує тим, що обвинувачений ігнорував виклик до суду 10 серпня 2023 року з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому, на думку потерпілої, до обвинуваченого має застосовуватися загальний строк давності - п`ять років. Крім того, вказує, що ОСОБА_5 було визнано винним у справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, де вона є потерпілою. Також зазначає, що кримінальне провадження було закрито слідчим 24 березня 2020 року, і тільки 20 лютого 2023 року це рішення було скасовано слідчим суддею. Вважає, що цей строк з огляду на висновки Верховного Суду не має включатись до строків досудового розслідування.
 
Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі 
п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з огляду на таке.
Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, минуло два роки.
Так, ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні суспільно-небезпечної дії, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України  відноситься до кримінальних проступків, санкція якої передбачає штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року. Тобто, санкцією вказаної статті передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
З копій оскаржуваних судових рішень вбачається, що кримінальний проступок, 
у вчинені якого обвинувачувався ОСОБА_5 , мав місце 01 лютого 
2020 року. Тобто на час розгляду судом першої інстанції клопотання прокурора минуло більше двох років із дня вчинення кримінального проступку.
При розгляді клопотання про звільнення обвинуваченої особи від кримінальної відповідальності, суд, відповідно до положень ч. 2 ст. 288 КПК України, зобов`язаний з`ясувати думку потерпілої особи щодо можливості прийняття такого рішення. Однак думка потерпілої про звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України), не може впливати на прийняття такого рішення, оскільки прийняття судом рішення  про звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є не правом суду, а його обов`язком. 
Зі змісту судових рішень вбачається, що місцевий суд розглянув клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_5  від кримінальної відповідальності та встановив, що строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України закінчився, а тому обґрунтовано дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. При цьому, обставин ухилення обвинуваченого від слідства або вчинення ним іншого кримінального правопорушення судом встановлено не було.
З вказаними висновками погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду.
Доводи потерпілої про ігнорування обвинуваченим виклику до суду 10 серпня 2023 року з метою уникнення кримінальної відповідальності, є безпідставними, оскільки строки притягнення до кримінальної відповідальності закінчилися ще до надходження справи до суду.
Що стосується доводів потерпілої про те, що вказане кримінальне провадження закривалося слідчим, то ці обставини жодним чином на обчислення строків притягнення до кримінальної відповідальності не впливають та мають значення лише для обчислення строків досудового розслідування.
Переглянувши ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку, перевіривши доводи апеляційної скарги потерпілої, які є аналогічними доводам її касаційної скарги, апеляційний суд відповідно до приписів ст. 419 КПК України обґрунтовано визнав їх неспроможними та з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення, залишив ухвалу Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року без змін.
 
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам            ст. 419 КПКУкраїни.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_5 .
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                      ОСОБА_3