ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року 
м. Київ

cправа №  927/954/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я.
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представника:
АТ "Мега Банк" (кредитора) - адвоката Дребот І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку касаційну скаргу Акціонерного товариства "Мега Банк"
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 16.01.2024
у складі колегії суддів: Сотнікова С.   В. (головуючий), Остапенко О.   М., Копитової О.   С.
та на ухвалу Господарського суду Чернігівської області
від 17.11.2023 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Акціонерного товариства "Мега Банк" у розмірі 93 603,32 грн.
у складі судді: Фесюри М. В. 
у справі № 927/954/23
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність фізичної особи,- 

ВСТАНОВИВ:

1.          Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.07.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи - ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Лозовського В.М.

2.           21.07.23 на офіційному вебпорталі судової влади України оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність за №71055.

3.          Акціонерне товариство "Мегабанк" (далі - АТ "Мегабанк") звернулось до господарського суду із заявою від 17.08.2023 про визнання грошових вимог кредитора на суму 476   687,54 грн, в тому рахунку 471   319,54 грн заборгованості за кредитними договорами та 5   368,00 грн витрат на оплату судового збору.

4.          Кредиторські вимоги обґрунтовані існуванням заборгованості за наступними договорами:

- кредитним договором № 77-308-834-2-16-Г від 26.09.2016 у розмірі 32   493,62 грн, з яких: 11   815,55 грн заборгованість за кредитом, 51,81 грн - заборгованість за відсотками, 20   626,26 грн - штраф;

- кредитним договором № 140-308-854-2-17-Г від 31.05.2017 у розмірі 135   544,68 грн, з яких: 81   798,28 грн заборгованість за кредитом, 1   790,37 грн - заборгованість по сплаті відсотків, 4   073,60 грн - заборгованість по сплаті комісії, 47   882,43 грн - штраф;

- кредитним договором № 76-308-170-К від 05 квітня 2017 у розмірі 67   649,96 грн, з яких: 44   304,56 грн заборгованість за кредитом, 1   617,05 грн - заборгованість по сплаті відсотків, 21   728,35 грн - штраф;

- кредитним договором №12-003-828-2-15-Г від 23.12.2015 у розмірі 49   807,40 грн, з яких: 16   023,35 грн заборгованість за кредитом, 80,47 грн - заборгованість по сплаті відсотків, 33   703,58 грн - штраф;

- кредитним договором №92.08.000153 від 24.04.2017 у розмірі 178684,43 грн, з яких: 70   000 грн заборгованість за кредитом, 108   648,43 грн - заборгованість по сплаті відсотків. 

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції 

5.          Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2023, серед іншого, визнано кредитором фізичної особи - ОСОБА_1 - АТ   "Мегабанк" з грошовими вимогами на суму 383   084,22 грн, з яких: 259   143,60 грн - вимоги другої черги, 123   940,62 грн - вимоги третьої черги; 5   368,00 грн витрат на сплату судового збору - позачергово. Відмовлено у задоволенні вимог АТ   "Мегабанк" у розмірі 93   603,32 грн.

6.          Не погоджуючись із зазначеною ухвалою господарського суду в частині відмови у визнанні кредиторських вимог АТ "Мегабанк" у розмірі 93   603,32 грн, АТ   "Мегабанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

7.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 апеляційну скаргу АТ "Мегабанк" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2023 в частині грошових вимог АТ "Мегабанк" залишено без змін.

Рух касаційної скарги 

8.           05.02.2024 Акціонерне товариство "Мега Банк" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 та на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2023 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Акціонерного товариства "Мега Банк" у розмірі 93    603,32 грн. у справі № 927/954/23.

9.          Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги АТ "Мега Банк" у справі №   927/954/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В. В., судді - Пєскова В. Г., судді - Погребняка В. Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2024.

10.          Ухвалою Верховного Суду від 12.02.2024, серед іншого, відкрито касаційне провадження у справі № 927/954/23 за касаційною скаргою АТ "Мега Банк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 та на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2023 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Акціонерного товариства "Мега Банк" у розмірі 93   603,32 грн та призначено розгляд касаційної скарги на 19.03.2024 року о 10:00.

11.          У судовому засіданні 19.03.2023 представник скаржника підтримала касаційну скаргу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

12.          Не погоджуючись з ухваленою постановою, Акціонерним товариством "Мегабанк" подано касаційну скаргу, в якій останнє просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 та ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2023 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог АТ "Мегабанк" у розмірі 93   603,32 грн та ухвалити нове рішення про визнання АТ "Мегабанк" кредитором на суму 93   603,32 грн та включення цих вимог у відповідній черговості.

13.          Аргументи касаційної скарги полягають у наступному.

13.1.          Умовами укладених кредитних договорів передбачено нарахування процентів після закінчення строку кредитування, і саме у зв`язку з закінченням строку кредитування та не погашення заборгованості, сторони передбачили сплату процентів за користування кредитом в певному розмірі як міру відповідальності.

13.2.          При винесені оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій не враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №   910/4518/16 щодо можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування (п. 128 постанови). Всупереч зазначеній правовій позиції судами першої та апеляційної інстанції не здійснено тлумачення умов укладених договорів між позичальником та АТ "Мегабанк".

13.3.           У разі прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та штрафу, право на яке передбачене умовами укладених сторонами кредитних договорів, відбудеться втручання держави у права кредитора, які перебувають під захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

14.          До Верховного Суду не надходили відзиви на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

15.          Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

16.          Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
17.          Предметом касаційного оскарження у цій справі є постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Акціонерного товариства "Мега Банк" у розмірі 93   603,32 грн до боржника (проценти за користування кредитом).

18.          Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

19.          Відповідно до статті 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

20.          За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

21.          За частиною першою статті 122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

22.          Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство та розгляду їх заяв судом урегульовано нормами статті 45 КУзПБ.

23.          Відповідно до частини першої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

24.          Під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

25.          Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому: 

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 12.10.2021 у справі №01/1494 (14- 01/1494));

- законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

- Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). 

- Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Така судова практика є сталою як при застосуванні статей 23-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (що втратив чинність), так і при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019), що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

26.          Судом першої інстанції встановлено, що АТ "Мегабанк" в обґрунтування заявлених вимог посилається на наявність заборгованості за кредитними договорами (№ 77-308-834-2-16-Г від 26.09.2016 року, № 140-308-854-2-17-Г від 31.05.2017 року, № 76-308-170-К від 05 квітня 2017 року, №12-003-828-2-15-Г від 23.12.2015 року, №92.08.000153 від 24.04.2017 року) та на судові рішення Новозоводського районного суду міста Чернігова від 18.07.2019 у справі №750/2976/19, від 18.07.2019 у справі №750/2976/19, від 01.11.2021 у справі №751/2645/21, від 17.07.2019 у справі №750/2514/19, від 01.11.2021 у справі №   751/2645/21 про стягнення заборгованості за вказаними вище кредитними договорами.

27.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання положень частини п`ятої статті 45, статті 113 КУзПБ керуючий реструктуризацією заявлені АТ   "Мегабанк" кредиторські вимоги повністю визнав у поданому до суду звіті про результати розгляду вимог кредиторів (від 21.08.23 вих.№01/01-07-23) з включенням 347   378,92 грн до другої черги, 123   940,62 грн до третьої черги реєстру вимог та 5   368,00 грн витрат на сплату судового збору.

28.          Також судами встановлено, що у поданих до суду першої інстанції поясненнях боржника (а.с.25, т.3), викладено заперечення щодо нарахованих кредитором відсотків понад строки вказані у кредитних договорах, з посиланням на те, що АТ   "Мегабанк" звернулось до Новозовадського районного суду міста Чернігова з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитними договорами: № 77-308-834-2-16-Г від 26.09.2016 і №   140-308-854-2-17-Г від 31.05.2017 - у 2019 році, №12-003-828-2-15-Г від 23.12.2015 - у 2019 році, № 76-308-170-К від 05.04.2017 і №   92.08.000153 від 24.04.2017 - у 2021 році, відтак, з пред`явленням вказаних позовних вимог, в АТ   "Мегабанк" припинилось право на нарахування передбачених договором процентів (відсотків).

29.          Суди попередніх інстанцій дослідивши вказані кредитні договори та перевіривши поданий кредитором розрахунок заборгованості за цими кредитними договорами (№ 77-308-834-2-16-Г від 26.09.2016 року, № 140-308-854-2-17-Г від 31.05.2017 року, № 76-308-170-К від 05.04.2017 року, №12-003-828-2-15-Г від 23.12.2015 року, № 92.08.000153 від 24.04.2017 року), нарахованої після звернення банком до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами та поза межами нарахувань згідно вказаних судових рішень (Новозовадського районного суду міста Чернігова від 18.07.2019 у справі №750/2976/19, від 18.07.2019 у справі №750/2976/19, від 01.11.2021 у справі №751/2645/21, від 17.07.2019 у справі №750/2514/19, від 01.11.2021 у справі №   751/2645/21, дійшли висновку, що документально підтвердженим є розмір заборгованості боржника за кредитними договорами, яка підтверджується наведеними вище рішеннями Новозовадського районного суду міста Чернігова, водночас заборгованість по відсотками за користування кредитом, нарахована після закінчення строку кредитування по зазначеним вище договорам у розмірі 93   603,32 грн є безпідставною.

30.          Предметом касаційного оскарження у цій справі є постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції в частині відмови у визнанні кредиторських вимог АТ "Мега Банк" у розмірі 93   603,32 грн.

31.          За змістом касаційної скарги, банк не погоджується з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відхилення грошових вимог щодо заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими після закінчення строку кредитування та вказує про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №   910/4518/16 (п. 128 постанови).

32.          Колегія суддів не погоджується з вказаними аргументами касаційної скарги, вважає їх такими, що не відповідають встановленим обставинам справи, в тому рахунку, внаслідок неправильного тлумачення правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №   910/4518/16, про неврахування якої судами попередніх інстанцій зазначає скаржник, з огляду на наступне.

33.          Згідно зі статтею 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

34.          Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).Зокрема, згідно з положеннями статей 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз. 2 ч. 1 ст. 1048 зазначеного Кодексу).

35.          Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (ст.ст. 549, 610, 611 Цивільного кодексу України).

36.          Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

37.          Щодо застосування наведених норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

38.          Натомість в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

39.          Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

40.          У вказаній постанові у справі №912/1120/16 також викладений висновок про необхідність тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів, що має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відзначила про таке у контексті відступлення від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №913/11/18 щодо відсутності підстав для застосування відповідної правової позиції, наведеної в зазначеній постанові у справі №444/9519/12, через обумовлення сторонами у договорі нарахування процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.
41.          Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

42.          Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми позики передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

43.          Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

44.          Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

45.          При цьому щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.

46.          Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, і цей розмір може зменшити суд.

47.          При вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

48.          Як встановлено судами попередніх інстанцій Банк нарахував і заявив до боржника відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування на підставі саме умов кредитних договорів (п. 4.7, 4.8 кредитних договорів), якими передбачений розмір відсотків після закінчення строку кредитування. 

49.          Разом з тим, судами встановлено, що зміст наведених умов кредитних договорів не свідчить про узгодження сторонами певного розміру процентів як міри відповідальності за повернення кредиту після закінчення строку кредитування, передбаченої статтею 625 ЦК України. Крім того вказані пункти кредитних договорів (п. 4.7, 4.8), на які посилається Банк, розташовані в розділах, які регулюють правомірну поведінку сторін ( Розділ 4 "Порядок та строки повернення кредиту, сплати процентів та комісійних винагород" а не в окремому розділі, що регулює відповідальність позичальника (Розділ 6 "Відповідальність сторін").

50.          Суди попередніх інстанцій встановили, що Банк не заявляв грошові вимоги, які б були обґрунтовані частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, в тому числі і в розмірі річних відсотків, що встановлений умовами договору.

51.          З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення в частині кредиторських вимог АТ "Мега Банк" прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням правової позиції Верховного Суду на яку покликається скаржник в касаційній скарзі, відтак доводи скаржника не знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження, та направлені на переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлені приписами статті 300 ГПК України. Аргумент касаційної скарги, наведений у пункті 13.3. постанови є необґрунтованим та спростовуються встановленими обставинами у цій справі щодо права кредитора на нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування.

52.          Крім того, поза межами компетенції Верховного Суду знаходиться перевірка розрахунку судів попередніх інстанцій в частині нарахованих кредитором відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування (поза межами нарахувань згідно судових рішень). 

53.          Отже, враховуючи встановлені судами обставини справи та належну оцінку наявним у справі доказам, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у визнанні кредиторських вимог вимог АТ   "Мегабанк" у розмірі 93   603,32 грн є обґрунтованими.

54.          Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 та ухвала Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2023 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Акціонерного товариства "Мега Банк" у розмірі 93   603,32 грн у справі №   927/954/23 прийняті відповідно до фактичних обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх зміни або скасування відсутні.

55.          Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції немає, то судовий збір згідно статті 129 ГПК України за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, - 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Мега Банк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 та на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2023 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Акціонерного товариства "Мега Банк" у розмірі 93   603,32 грн у справі №   927/954/23 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 та ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2023 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Акціонерного товариства "Мега Банк" у розмірі 93   603,32 грн у справі №   927/954/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        В. В. Білоус

Судді                                                                                                    В. Г. Пєсков

                                                                                                            В. Я. Погребняк