ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 січня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10737/23
Головуючий у першій інстанції – Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/215/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Герасименко Ю.О., 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська обласна прокуратура,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2023 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області.

                                    У С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому, уточнивши вимоги, просила зняти арешт з квартири боржника – ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який накладено постановою державного виконавця № 56159885 при виконанні виконавчого листа № 1-кп/748/156/15, виданого 20 жовтня 2015 року Чернігівським районним судом Чернігівської області.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою державного виконавця № 56159885 накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 на виконання вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2015 року у справі № 748/1934-15-к (провадження № 1-кп/748/156/15) в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивачка звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини, але здійснити спадкування, зокрема 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , без зняття арешту неможливо. Зазначає, що накладений арешт перешкоджає їй набути право власності на нерухомість в порядку спадкування.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2023 року провадження закрито. Роз`яснено позивачці, що розгляд питання про зняття арешту, накладеного при виконанні вироку суду у кримінальній справі, зокрема, щодо конфіскації майна, має розглядатися за правилами КПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до Деснянського районного суду м. Чернігова для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 не була стороною або іншим учасником виконавчого провадження, як і не є стороною у кримінальному провадження, а до суду звернулася із позовом про захист цивільних прав, приймаючи спадщину.
ОСОБА_1 зазначає, що положенням ст. 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку, проте у зазначній нормі закону не визначено процедури скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Вона не відноситься до суб`єктів, визначених ст. 174 КПК України, тобто осіб, які мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, а отже, практика, на яку посилається в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, як на підставу закриття провадження і необхідність розгляду справи за правилами КПК, не може бути застосована при розгляді цієї справи.
Скаржниця вважає, що судом першої інстанції проігноровано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема: постанова від 22 січня 2020 року у справі № 751/5065/19, постанова від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/1750/22, постанова від 28 червня 2023 року у справі № 761/30856/21.
Відзиви на апеляційну скаргу від Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури у встановлений судом строк не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Дійшовши висновку про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що питання про зняття арешту, накладеного на виконання вироку у кримінальні справі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства (ст. 539 КПК України).
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2015 року у справі № 748/1934-15-к (провадження № 1-кп/748/156/15), який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, призначено йому покарання за цей злочин у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією 1/2 частини всього належного йому майна. Цивільний позов ОСОБА_3 на підставі ст. 1166, 1167 ЦК України задоволено частово та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 924,02 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, а всього – 20 924,02 грн  (а.с. 30-33, 34-39).
Постановою державного виконавця у ВП № 56159885 від 26 січня 2016 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 та внесено відомості про арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 25777309.
Постановою державного виконавця від 04 січня 2019 року у № 56159885 повернуто виконавчий документ № 1-кп/748/156/15 щодо конфіскації 1/2 частини усього майна боржника, оскільки звернути стягнення на належне боржнику на праві власності майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 неможливо у зв`язку з відмовою Деснянською районною у м. Чернігові радою у наданні дозволу на реалізацію зазначеної квартири, в якій зареєстровано малолітню дитину ОСОБА_4 , 2005 року народження (а.с. 58).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 14).
Позивачка ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_2 (а.с. 10).
Листом Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30 червня 2023 року за вих. № 19.21-40/57465 повідомлено ОСОБА_1 про те, що підстави для зняття арешту з майна боржника передбачено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень арешт на майно боржника накладено згідно з постановою державного виконавця № 56159885 при виконанні виконавчого листа № 1-кп/748/156/15, виданого 20 жовтня 2015 року Чернігівським районним судом Чернігівської області про конфіскацію ? частини всього належного майна боржника. Підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні (а.с. 18-19).
Як зазначено у довідці Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 10 липня 2023 року, ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини на все спадкове майно за законом (в тому числі і на квартиру АДРЕСА_2 ) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Було заведено спадкову справу до майна померлого. Станом на 10 липня 2023 року ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею (а.с. 15).
Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Кримінальним процесуальним кодексом України (Розділ VIII Виконання судових рішень) передбачено, що у разі, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження (ч. 3 ст. 535 КПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 зазначила, що якщо арешт накладений за правилами КПК України (в редакції 2012 року) на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, установивши, що арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 накладено в рамках виконавчого провадження № 56159885, розпочатого відповідно до виконавчого листа № 1-кп/748/156/15 від 20 жовтня 2015 року Чернігівського районного суду Чернігівської області, виданого на підставі вироку від 14 серпня 2015 року, тобто арешт розпочато і завершено за правилами КПК 2012 року, дійшов обґрунтованого висновку, що вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що положеннями ст. 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку, проте у зазначній нормі закону не встановлено процедури скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна, як вид покарання.
Пунктом 14 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.
Таким чином, є хибним твердження позивачки про неможливість звернення з заявою про зняття арешту в порядку КПК України через те, що вона не є учасником кримінального або виконавчого проваджень, оскільки наведеною вище нормою КПК визначено можливість звернення з відповідним клопотанням і інших осіб щодо вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів. 
Отже, питання про зняття арешту, накладеного на виконання вироку у кримінальній справі, підлягає вирішенню в порядку, передбаченому положеннями ст. 537, 539 КПК України, тобто в порядку виконання вироку. 
Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 1-773/2009 (провадження № 51-1740км23), у якій за аналогічного предмета оскарження та аналогічних обставин питання про скасування арешту вирішувалося саме в порядку КПК України.
Колегія суддів відхиляє посилання заявниці на неврахування висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 751/5065/19 (провадження № 61-21360св19), оскільки у цій справі та у справі № 751/5065/19 фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними. Зокрема, у справі № 751/5065/19 виник спір щодо скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальному провадженні, яке в подальшому було закрито постановою слідчого у зв`язку з відсутністю складу злочину, проте питання про зняття арешту під час прийняття постанови про закриття провадження не вирішувалося. 
Не може бути врахованим в ході розгляду апеляційної скарги і висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/1750/22 (провадження № 61-12325св23), через відмінність фактичних обставин справи, зокрема, у справі № 757/1750/22 з позовом звернулася особа, яка є співвласником нерухомого майна, арешт на який накладено в межах кримінального провадженння, розпочатого й завершеного за правилами КПК 1960 року, та учасником якого позивачка не була.
Не впливають на правильність висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про неврахування висновку Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 761/30856/21 (провадження № 61-6031св23), оскільки у цій справі і у справі № 761/30856/2. У справі № 761/30856/21 арешт накладено за правилами КПК України 1960 року, вирок постановлено у порядку КПК України 2012 року, з позовом про звільнення майна з-під арешту звернулася юридична особа, яка не була учасником кримінального провадження, та після постановлення обвинувального вироку стала власником майна, на яке накладено арешт.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про закриття провадження та не являються підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2023 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 29 січня 2024 року.

Головуюча:                                                                    Н.В. Шитченко

Судді:                                                                             Н.В. Висоцька

                                                                                       О.Є. Мамонова