ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/221/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/2013/23 Категорія: 307000000 	Морозов В.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 січня 2024 року                                                                                               м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Новіков О.М.	
секретар 	Новицька Н.О.	

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Хаткового А.В. на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01.11.2023 (повний текст складено 10.11.2023, суддя в суді першої інстанції Морозов В.В.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Віріч Інна Петрівна, Черкаська районна державна нотаріальна контора, про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та надання додаткового строку на прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

у липні 2023 року  ОСОБА_1 , діючи через адвоката Хаткового А.В., звернулася до суду з позовом, яким просила
- визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П.;
- визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування вказано на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 . За життя, а саме 13.09.2005, вона склала заповіт, яким усе своє майно на день смерті заповідала позивачу та її сестрі ОСОБА_4 .
Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий №7124981000:03:001:0137, площею 0,2734 га, розташованої за тією ж адресою для ведення особистого селянського господарства.
Спадкова справа була заведена у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч Інни Петрівни.
Позивач із сестрою ОСОБА_4 мали намір вдвох прийняти спадщину після смерті своєї матері у рівних частинах. Однак, поспілкувавшись із сестрою, яка на той час мала намір розлучитися зі своїм чоловіком ОСОБА_2 (відповідач), з яким не проживає з 2018 року, проте тривалий час не наважувалася цього зробити, так як проживала разом зі своїми дочками та онуками в його будинку, позивач прийняла рішення про те, що її сестрі будинок, що успадковується, необхідніший, так як позивач має житло.
Сестра позивача хоч і перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , однак спільного побуту вони не мали вже близько чотирьох років. Так відповідач покинув сестру позивача та переїхав жити до смт. Маньківка, де почав проживати у незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, маючи з нею фактичні шлюбні відносини.
Сестра позивача не мала змоги переїхати з житла чоловіка, так як свого помешкання не мала. У свою чергу ОСОБА_2 категорично заявив ОСОБА_5 , що у разі подання нею заяви про розлучення, він вижене її з дому. 
Після смерті батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , беручи до уваги потребу ОСОБА_4 в помешканні для того щоб розлучитися з чоловіком, вони домовилися про те, що ОСОБА_1 продасть їй свою частину домоволодіння і вона зможе там проживати. Проконсультувавшись у нотаріуса вони зрозуміли, що у разі прийняття спадщини обома спадкоємцями вони понесуть подвійні витрати на оформлення свідоцтв про право на спадщину. У разі оформлення частини спадщини, визначеного заповітом, на ОСОБА_1 та подальшого відчуження домоволодіння сестрі, вони також будуть нести додаткові витрати.
Відносини з сестрою у позивача завжди були довірливі, тому вона погодилася, що спадщину оформить сама ОСОБА_4 та з часом відшкодує позивачу вартість 1 / 2 частини будинку та земельної ділянки. Виконуючи їхню домовленість, ОСОБА_1 підписала у нотаріуса заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_6 
22.10.2021, раптово, у віці 45-ти років, сестра позивача ОСОБА_4 помирає. 
З метою прийняття спадщини після матері, оскільки домовленості з сестрою щодо спадкового майна значення не мали, ОСОБА_1 зателефонувала до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П., в якої була заведена спадкова справа, з метою записатися на прийом. В телефонному режимі, вона повідомила ОСОБА_1 про те, що вона сама захворіла на Covid-19, та найближчим часом не працюватиме.
ОСОБА_1 перебувала у шоковому стані після смерті трьох близьких їй людей (батьків та сестри), тобто перебувала під впливом тяжких обставин та не могла критично та адекватно оцінювати обстановку. Тому вона вирішила відкласти вирішення цього питання на пізніше. Вона була впевнена, що подання заяви про прийняття спадщини можливе лише до того нотаріуса, у якого вже заведена спадкова справа. Про те, що заяву можна оформити і у іншого нотаріуса та направити поштою ОСОБА_1 роз`яснено не було.
У сестри залишилося дві дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які відмовилися від спадщини, що відкрилася після смерті їх матері на користь свого батька, який навіть не був на похороні своєї дружини.
ОСОБА_1 категорично не бажала, щоб вказане майно успадкував ОСОБА_2 , так як перебуває з останнім у неприязних відносинах та не може пробачити те, що він покинув сестру та пішов до іншої жінки та після розірвання фактичних шлюбних відносин знущався з сестри морально. 
Тобто, в даному випадку волевиявлення ОСОБА_1 , виражене у заяві про відмову від спадщини, не відповідало її внутрішній волі, а тому є всі правові підстави для визнання її недійсною та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Вважає даний правочин - заяву про відмову від прийняття спадщини, недійсним у зв`язку з тим, що він ОСОБА_1 був вчинений під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, що полягає у ненастанні бажаних нею наслідків задля вчинення такого правочину.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01.11.2023 позовні вимоги у справі відхилено з посиланням на відсутність правових підстав для визнання недійсною оспорюваної заяви позивача про відмову від спадщини.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Хатковий А.В., подав 08.12.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги.
Скаржник наголошує на тому, що суд не надав належної уваги доводам позивача, викладеним у позові, а також про те, що позивач не розуміла, що на випадок смерті сестри, вона не буде спадкоємцем її майна. Суд не надав належної оцінки показанням свідків у справі. 
У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача  ОСОБА_2 просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15.04.2021 встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , а саме, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець ст. Малошуйка Онежського району Архангельської області російської федерації, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Білозір`я Черкаського району, є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка с. Білозір`я Черкаського району, є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Указане рішення суду набрало законної сили 18.05.2021.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.05.2021 серії НОМЕР_1 .
Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Білозірської сільської ради від 21.04.2022 № 2118, за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахується житловий будинок по АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини крім померлої у домогосподарстві зареєстрована онука - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_9 . Земельна ділянка розміром 0,2734 га приватизована. Державний акт на право приватної власності на землю видано, серія ЯЕ № 963535 від 15.02.2008.
ОСОБА_3 за життя склала заповіт 13.09.2005, який посвідчено секретарем Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кузьменко Л.В. за зареєстровано у реєстрі за № 268, яким усе своє майно на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (позивачу у справі, прізвище якої до укладення шлюбу ОСОБА_12 .)
Згідно матеріалів спадкової справи № 113/2021, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про прийняття спадщини звернулась 30.09.2021 ОСОБА_4 . ОСОБА_1 звернулась 30.09.2021 із заявою про відмову від прийняття спадщини.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.10.2021 серії НОМЕР_2 .
Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Білозірської сільської ради від 21.04.2022 № 2116, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , на час смерті була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . На час відкриття спадщини, крім померлої у господарстві зареєстровані: чоловік ОСОБА_2 , дочка – ОСОБА_7 , дочка – ОСОБА_8 , онука – ОСОБА_13 , онук ОСОБА_14 .
Згідно актів обстеження від 20.04.2022 та від 19.06.2023, які затверджено сільським головою Білозірської сільської ради В. Міцуком, ОСОБА_15 за вказаною адресою не проживав більше 4 років (2018-2021 роки) та не вів спільного господарства з дружиною.
З копії матеріалів спадкової справи № 226/2023 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулась 21.04.2022 сестра ОСОБА_1 , із заявами про відмову від прийняття спадщини звернулись 18.04.2022 та 20.04.2022 доньки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Свідоцтва про право на спадщину не видавались.
Постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. від 24.11.2022 № 58/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутні правові підстави для видачі свідоцтва та ОСОБА_1 30.09.2021 подала заяву про відмову від прийняття спадщини.
Вказуючи про те, що її заява про відмову від прийняття спадини від 30.09.2021 має бути визнана недійсною, адже волевиявлення не відповідало внутрішній волі (позивач не хотіла, щоб майно її матері успадкував чоловік сестри), та позивач помилилася щодо наслідків написаної нею заяви, позивач просила суд визнати недійсною вказану заяву про відмову від спадщини та визначити додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, що виникли на їх підставі, мають таке правове регулювання.
Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ч.1 ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи; ч.1 ст.1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Крім того, за приписами ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; ч.ч.1, 3 ст.1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.
Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (ч.5 ст.1274 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Вказане узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.
За змістом ст. 12 ЦК України особа може на власний розсуд як здійснювати своє цивільне право, так і не використовувати його в залежності від того, яку внутрішню волю має володілець прав.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
За обставин цієї справи позивач доводить суду, що оспорювану заяву від 30.09.2021 про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері, вона написала з дефектом волі (волевиявлення ОСОБА_1 не було спрямоване на те, щоб майно батьків опинилося у власності чоловіка сестри). Крім того, позивач помилялася щодо обставин, що мають істотне значення, а саме стосовно того, що вона не зможе успадкувати майно після смерті її сестри, а натомість воно може опинитися у власності її чоловіка.
Так згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення.
За змістом статті 229 ЦК України під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням.
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.
Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто, в причинах, які спонукали до його укладення, крім випадків, встановлених законом.
Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше.
Враховуючи викладене вище правове регулювання, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено, що вона помилилася при написанні заяви про відмову від спадщини від 30.09.2021 щодо істотних умов зазначеного правочину, адже на час її складення інший спадкоємець (на користь якого й було написано оспорювану заяву) – сестра позивача, була жива та мала успадкувати все спадкове майно. Чоловік сестри (відповідач) ніяких прав на час складання спірної заяви стосовно спадкового майна не мав.
Тобто помилки щодо істотних умов заяви про відмову від спадщини, про які вказує позивач, не було.
Та обставина, що в послідуючому внаслідок смерті сестри позивача її чоловік успадкував спірне майно, на час написання заяви про відмову від спадщини не існувала, тобто не може бути підставою для визнання правочину недійсним, яка в силу приписів ч.1 ст.215 ЦК України має існувати в момент вчинення правочину, а не виникати пізніше.
Також не можна погодитися з міркуваннями позивача про те, що вона не мала наміру (волі) на перехід у власність до чоловіка сестри спадкового майна її матері, адже на час написання заяви про відмову від спадщини обставин, які б дали змогу відповідачу успадкувати майно, про спадкові права на яке заявляє позивач, не існувало – її сестра була жива та відповідач ніяких прав стосовно відповідного майна не мав.
У заяві про відмову від прийняття спадщини зазначено, що ОСОБА_1 текст заяви особисто прочитаний, правові наслідки написання заяви їй зрозумілі, будь-яких нез`ясованих питань на момент підписання заяви у неї не має. Текст заяви містить роз`яснення вимог законодавства, в тому числі і посилання на ст. 1273 ЦК України.
Враховуючи презумпцію знання законодавства відповідно до ч.2 ст.68 Конституції України, нездійснення своїх прав щодо відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини у визначені законодавством строки не може слугувати правовою підставою для визнання відповідної заяви про відмову від спадщини недійсною.
Відтак висновки суду першої інстанції щодо суті спору у справі є вірними.
Аргументи апеляційної скарги позивача про те, що суд не надав належної оцінки показанням свідків у справі, на правильність вирішення спору не впливають, адже не свідчать про існування обставин, які д бали суду підстави для іншого вирішення позовних вимог та не доводять недійсність оспорюваної заяви про відмову від прийняття спадщини.
Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.     
Крім того, за наявності чинної заяви позивача про відмову від прийняття спадщини, підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та задоволення такої позовної вимоги судом не встановлено.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01.11.2023 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01.11.2023 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Віріч Інна Петрівна, Черкаська районна державна нотаріальна контора, про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та надання додаткового строку на прийняття спадщини – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 17.01. 2024.

Суддя-доповідач

Судді