ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року	Львів	Справа № 260/1598/22 пров. № А/857/16779/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                             Гінди О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року (суддя –Іванчулинець Д.В., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
                                                        ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у квітні 2022 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про  визнання протиправними та дискримінаційними дії, рішення та бездіяльність відповідача, відповідно до здійснення розрахунку пенсії Позивачки без здійснення автоматичних масових перерахунків щомісячної пенсії відповідно до п. 3 ст. 42 та ст.28 Закону 1058-IV, зобов`язаннявідповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачки з 10.01.2021 року, з урахуванням передбачених Законом автоматичних масових перерахунків пенсії, за виключенням виплачених сум, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, визнання протиправними та дискримінаційними дії та бездіяльність Відповідача, щодо відмови виплатити компенсацію втрати частини доходів на суму боргу за період з 25.05.2016 по 01.02.2021 та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів за кожний місяць боргу за цей період на момент виплати на 01.02.2021 року.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року позов задоволено.  Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, автоматичних масових перерахунків пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 10.01.2021 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, автоматичних масових перерахунків пенсії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, щодо відмови виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 25.05.2016р. по 01.02.2021 р. відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 25.05.2016р. по 01.02.2021 р. відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що виплата нарахованих сум боргу за судовими рішеннями здійснюється органами Пенсійного фонду України разово. Відповідач не вбачається підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів. Апелянт звертає увагу, що він діяв в межах чинного законодавства, порядок дій було повністю дотримано, порушень з боку органу Фонду відсутні.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, яка у 2015 році виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.
Позивач 13 лютого 2019 року звернулася до відповідача із заявою, в якій просила поновити та виплачувати їй пенсію на визначений її рахунок у банківській установі.
Листом від 26 лютого 2019 року пенсійний орган відмовив позивачу в поновленні пенсії, посилаючись на відсутність правових підстав для цього.
Вважаючи відмову відповідача незаконною, а свої права порушеними, у квітні 2020 року позивач звернулася до суду.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі № 260/823/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо невиплати та не нарахування пенсії ОСОБА_1 протиправною. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області викладене в листі від 26 лютого 2019 року за № 02/В/-29. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 25 травня 2016 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням індексації. В решті позовних вимог - відмовлено.
Відповідач 10 лютого 2021 року частково виконав рішення суду, а саме: поновив нарахування та виплату пенсії але без «врахування індексації».
У лютому 2021 позивач отримала 73497 гривень в рахунок боргу а у вересні 2021 року позивачка отримала 23297,42 гривень та пенсію за вересень 2349,72 грн., що підтверджується листом.
Позивач 23 червня 2021 рокуу відповідь на її звернення стосовно отримання рішення та розрахунків вказаних вище сум, отримала лист відповідача за № 2787-2281/В-02/8-0700/21 від 23 червня 2021 року в якому було вказано, що спеціалістами відділу направлено запит до Пенсійного фонду України для роз`яснення питань, що стосуються пенсійного забезпечення позивача та правильності виконання рішення суду від 28 серпня 2020 року та що про надходження відповіді на вказаний запит позивачеві буде повідомлено додатково спеціалістами відповідача.
21 жовтня 2021 року враховуючи що відповіді на вказаний запит не надходило, позивачзнов звернулася до відповідача з листом в якому просила надати роз`яснення стосовно розрахунку виплати боргу.
Відповідач 28 жовтня 2021 року направив повідомлення за №5499-5481/В-02/8-0700/21, яке було отримано позивачем 29 жовтня 2021 року через електронний кабінет Пенсійного фонду України (далі - "Повідомлення від 28.10.2021") разом з яким надано рішення № 921060814941 від 13 серпня 2021 року (далі - "Рішення № 921060814941") про перерахунок пенсії.
Згідно Рішення № 921060814941 від 13 серпня 2021 року, пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам, та як вона призначена в твердому розмірі за рішенням суду з 25 травня 2016 року довічно.
Починаючи з 01 лютого 2021 року пенсія позивачу не перераховувалась і як випливає з відомостей пенсійного кабінету, продовжує виплачуватись у тому самому розмірі, що значно менше розміру мінімальної пенсії обчисленої на підставі ст. 28 Закону 1058.
Згідно повідомлення від 28 жовтня 2021 року позивач дізналася, що розрахунок суми не врахував компенсацію втрати частини доходів на суму боргу та що причиною цього, на думку відповідача є, те що суми пенсії за рішенням суду носять разовий характер та не підпадають під визначення доходів, передбачених Законом № 2050, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Таким чином, з повідомлення від 28 жовтня 2021 року отриманого 29 жовтня 2021 року позивачеві стало відомо, що відповідачем не враховані вимоги законодавства стосовно мінімального розміру пенсії та масових перерахунків пенсії та що сума компенсації втрати частини доходів на борг пенсії за період з липня 2016 року по лютий 2021 року не нарахована та відповідач з вказаних їм причин відмовляється її виплачувати.
Позивач, вважаючи дії пенсійного органу щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії протиправними, звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, з 01.02.2021 року протиправно виключив позивача з масових перерахунків пенсії та продовжує по цей день платити пенсію в розмірі 2349,72, яка була нарахована ще в лютому 2021 року. Виплата боргу пенсії позивача за період з 2016 по 2021 роки, не підпадають під визначення доходів, передбачених Законом № 2050 за порушення строків виплати яких сплачується компенсація, а тому відмова відповідача в повідомленні від 28.10.2021 року від нарахування компенсації втрати частини доходів на підставі вказаних в повідомленні протиправна та безпідставна.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
01.01.2004 набрав чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-ІV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІVмінімальна пенсія державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Згідно з абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону № 1058-ІV виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Згідно ч. 2 ст. 28 Закону № 1058-ІV з 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Відповідно до частини третьою статті 28 Закону № 1058-ІV за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
З дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з вимогами Закону № 1058-ІV. Будь-яких обмежень його прав, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, вказаним Законом не встановлено.
Оскільки пенсію позивачу призначено у мінімальному розмірі пенсії за віком, зі зміною такого розміру, визначеного законом, пенсія позивача підлягає перерахунку.
Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку; Мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом; Соціальні послуги - послуги, що надаються особам за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, визначених цим Законом.
Згідно ч.1 ст. 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону (Закону №1058- IV) , законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до частини третьою ст. 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються:
- види пенсійного забезпечення;
- умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Згідно ст.5 Закону №1058-IV встановлено що виключно цим Законом визначаються:
-принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
-коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню;
- види пенсійних виплат;
- умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат;
- мінімальний розмір пенсії за віком;
- порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами встановленими в ст. 7 Закону №1058-IV:
-законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
-рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат;
-солідарності та субсидування в солідарній системі;
-державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ (далі - «Закон № 2017-ІІІ») законами України встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - «Закон № 1282-ХІІ»).
Відповідно до статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України це механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 року № 2148-VIII (далі -Закон № 2148-VIII), порядок індексації пенсій змінено та статтю 2 Закону № 1282-ХІІ доповнено новою частиною - «Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.»
Підвищення пенсій відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється автоматично на підставі ч. 2 або ч.3 ст. 42 Закону №1058-IV.
Відповідно до оскаржуваного Рішення № 921060814941 пенсія позивача обчислена на підставі статті 28 Закону №1058-IV, відтак пенсія ОСОБА_1 повинна автоматично масово перераховуватися на підставі ч.3 ст. 42 Закону №1058-IV.
Пунктом 3 статті 42 Закону №1058-IV встановлено, що у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру мінімальної заробітної плати.
Частиною 2 статті 28 Закону №1058-IV передбачено, що починаючи з 01 січня 2018 року особам, які досягли віку 65 років та не працюють, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Згідно ч.4(1) Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV Враховуючи що пенсія Позивачки призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та після набрання чинності зазначеним Законом не здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії - мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.
Відповідач 10.02.2021 року частково виконав рішення Закарпатського окружного адміністративно суду від 28.08.2020 року, а саме, поновив виплату щомісячної пенсії на банківський рахунок позивача, в розмірі 2349 гривень. 
Відтак, саме на цю дату відповідач повинен був нарахувати компенсацію втрати частини доходів на суму кожної помісячної пенсії за період з 25.05.2016 по 01.02.2021, та що саме з 01.02.2021 відповідач повинен був здійснювати автоматично масові перерахунки пенсії Позивачки, але протиправно виключив позивача з кола осіб пенсії яких перераховуються відповідно до Закону.
Враховуючи, що пенсія Позивача обчислена на підставі статті 28, пенсія останньої підвищується на підставі ч.3 ст. 42 Закону №1058-IV.
Частиною 2 статті 28 Закону №1058-IV передбачено, що починаючи з 01 січня 2018 року особам, які досягли віку 65 років та не працюють, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Пунктом 3 статті 42 Закону №1058-IV встановлено, що у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру мінімальної заробітної плати.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" передбачено, що мінімальна заробітна плата на 2020 рік становитиме 4723 грн., розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2020 - 1638 гривень.
Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" мінімальна заробітна плата на з 01.01.2021 становить 6000 грн. Отже, мінімальний розмір пенсії непрацюючим особам, які досягли 65-річного віку, при страховому стажі для чоловіків 35 років, для жінок 30 років з 01.01.2021 встановлено в розмірі 2400 грн. (6000 грн. х 40 %).
Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" передбачено, що мінімальна заробітна плата на з 01.12.2021 становить 6500 грн. Отже, мінімальний розмір пенсії непрацюючим особам, які досягли 65-річного віку, при страховому стажі для чоловіків 35 років, для жінок 30 років з 01.12.2021 встановлено в розмірі 2600 грн. (6500 грн. х 40 %).
Пенсія позивачки повинна була перераховуватися автоматично та не могла бути менше ніж вказані суми далі:
за період з 09/10/2020 і до 01/01/21 - 2,500 гривен за період з 01/01/2021 і до 01/12/2021 - 2,900 гривен за період з 01/12/2021 і далі - 3,100 гривен.
Відповідно до ст. 28 ч.1 абз. 2 і за підвищення за більш пізнього виходу на пенсію відповідно до ст. 29 ч. 3 Закону 1058.
Відповідач, з 01.02.2021 року протиправно виключив позивача з масових перерахунків пенсії та продовжує по цей день платити пенсію в розмірі 2349,72, яка була нарахована ще в лютому 2021 року. Виплата боргу пенсії позивача за період з 2016 по 2021 роки, не підпадають під визначення доходів, передбачених Законом № 2050 за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Відмова відповідача в повідомленні від 28.10.2021 року від нарахування компенсації втрати частини доходів на підставі вказаних в повідомленні протиправна та безпідставна.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від20.05.2020 року у справі №815/1226/18 дійшла висновку, що: Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, не проведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
Саме тому Велика Палата Верховного суду України у справі №815/1226/18 зобов`язала відповідача поновити виплату пенсії позивачці відповідно до ст.46 Закону № 1058-IV з 07.10.2009 року з зобов`язанням виплатити недоотриману пенсію з одночасною виплатою компенсації втрати частини доходів.
Компенсація за несвоєчасно виплачену пенсію на підставі ст. 2 Закону № 2050-III проводиться з суми несвоєчасно отриманої "...пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) ... суми індексації грошових доходів громадян;" відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159.
Згідно Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, право на який визнано судовим рішенням та на з яким періодом затримання виплати.
Факт протиправної поведінки відповідача при поновленні виплати пенсії підтверджений Рішенням від 28.08.2020 року в якому суд встановив протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо невиплати та не нарахування пенсії ОСОБА_1 .
Рішенням суду від 28.08.2020 року визначено право позивача на отримання пенсії з 25 травня 2016 року, тобто виплата пенсії в лютому 2021 року здійснювалася відповідачем з порушенням строків, а саме з затриманням стосовно кожного місяця вказаного періоду на період до лютого 2021 року.
Верховний Суд в постанові від 08.11.2021 року у справі № 460/8138/20 в подібної справи вказав наступне: "Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача провести виплату поновленої пенсії позивачу з 7жовтня 2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до частини другої статті 46 Закону 1058-IV, то колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 46 Закону №°1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Згідно статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №92050-111 (далі - Закон №°2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Частиною першою-другою статті 2 Закону №92050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.
Оскільки не проведення виплати пенсії позивачу відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, то поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону 1058-IV
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відмова відповідача в повідомленні від 28 жовтня 2022 року від нарахування компенсації втрати частини доходів є безпідставною.
За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року в справі №260/1598/22- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. С. Затолочний