П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
            15 березня 2024року                                                                                           м.  Київ
Справа № 759/16059/22
Провадження: № 22-ц/824/5038/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Нежури В. А., Кулікової С.В.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бутенко Марії Олегівни в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»,
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко І.В.,  
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди в порядку регресу,
 
у с т а н о в и в:
 
            У листопаді 2022 року ПАТ «СК «АРКС» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.08.2021 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїла зіткнення з транспортним засобом «Land rover», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Land rover», було застраховано за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №bm73226a1к5. У відповідності до умов договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 29.11.2021 року у справі №757/49980/21-п ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам завдано механічних пошкоджень. АТ «СК «АРКС» здійснило виплату у розмірі 39 069,23 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №АР/009376301 в АТ «СГ «ТАС», то остання, керуючись ст.ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувала ПРАТ СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 30 069,23 грн. Отже, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9 000 грн та в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього. У зв`язку із цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму завданих збитків у порядку регресу в розмірі 9 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року у задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Бутенко М.О. в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» 19 травня 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким позовні вимоги задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції формально розглянув справу, не дослідивши належним чином докази. Зазначила, що ДТП сталось 31.08.2021 року. На момент скоєння ДТП ліміт страхового відшкодування для полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, встановленого розпорядженням Нацкомфінпослуг - за  шкоду, заподіяну майну потерпілих - до 130 000 грн, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих - до 260 000 грн., а отже, ця інформація не могла відрізнятись у полісі АР/009376301. Також зазначила, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин, відповідач, як винна особа у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягаєзадоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та ТОВ «Євровікнобуд» в особі директора Чегусова А.В., що діє на підставі Статуту, було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» №bm73226a1к5 від 10.07.2021 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме: автомобіля «Land rover», реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
У відповідності до умов договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 
31.08.2021 року о 08 годині 30 хвилини у м. Києві на бул. Лесі Українки, 7, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила вимоги п.2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не дотрималась безпечної дистанції, у результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «Land rover», реєстраційний номер НОМЕР_2 (водій ОСОБА_3 ). У результаті дорожньо-транспортної події автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 29.11.2021 року у справі №757/49980/21-п  ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Відповідно до наданого позивачем рахунку №1076844 від 03.09.2021 року, складеного Філією «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер Автомотів», вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 39 069 грн. 23 коп.
Як убачається з матеріалів справи, водій автомобіля «Land rover», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 , звертаючись до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» з заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, зазначила, що просить виплатити їй страхове відшкодування на банківський рахунок Філії «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер Автомотів». 
Згідно умов договору страхування ПАТ «Страхова компанія «АРКС» сплатило суму страхового відшкодування згідно акту №ARX2895694 у розмірі 39 069 грн. 23 коп., яке перерахувало на банківський рахунок Філії «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер Автомотів».
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання страхової події була забезпечена в АТ «СГ «ТАС».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду доказів, що АТ «СГ «ТАС» компенсувало йому шкоду, завдану ОСОБА_1 в розмірі 30 069 грн. 23 коп, окрім того, не надано договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/009376301, на підставі якого можна встановити, в якому саме розмірі був передбачений ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб, а також розмір франшизи.
 Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 16, 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування").
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України "Про страхування".
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц: стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди  ОСОБА_1 , в порядку суброгації.
Отже, відносини між ОСОБА_1 та її страховиком АТ "СГ "ТАС" регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом № 1961-IV.
За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961 - IV встановлюють певні умови (обмеження) для визначення розміру шкоди (збитків),яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а сааме: виключно відшкодовується:
1)      Оцінена шкода, а розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленому у полісі (п. 22.1 ст. 22 Закону №1961- IV);
2)      Розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу
3)      Розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (ст. 9, 12 Закону № 1961 - IV).
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961- IVпередбачено, що в разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані  з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення  пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Згідно з п. 2-3 Методики товаровнавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розкомплектованого колісного транспортного засобу. 
Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку. (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розкомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
 Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. 
Відповідно до матеріалів справи встановлено, що Страховою компанією / АТ «СГ «ТАС» застосовано коефіцієнт фізичного зносу.Тобто, Страховик АТ «СГ «ТАС» діяв в межах Закону України № 1961-IV. 
Аналогічні позиції, а саме щодо стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що такої різниці неодноразово висловлювався Верховний Суд у своїх постановах, зокрема: у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19,             у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц, у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1,6 статті 81 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2 статті 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі вищевикладеного, посилання суду першої інстанції на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди, не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим у зв`язку із тим, що відносини між відповідачем та АТ «СГ ТАС», у якого було застраховано автомобіль Mazda НОМЕР_3 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та Законогм № 1961-IV,  яким, зокрема, передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством.
Відмовляючи у задоволенні позову з підстав наявності в матеріалах справи копії іншого договору добровільного страхування наземного транспорту, суд першої інстанції не надав належної оцінки іншим письмовим доказам, наданим позивачем, як в сукупності, так і кожному окремо.
Окрім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме з врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
За  наведених обставин, саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити скаржнику таку різницю, між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Окрім того, сама по собі відсутність в матеріалах справи копії договору страхування № АР/009376301, з  урахуванням наявності інших доказів, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд першої інстанції, допустивши порушення норм процесуального права, не повно встановив обставини у справі та оцінив наявні в ній докази, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову у позові.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених підстав, апеляційна скарга  Бутенко М.О. в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», підлягає задоволенню, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
За правилом ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.  
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
            У даній справі судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду склали 2 481 грн. Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги склали 3721 грн. 
Отже, із ОСОБА_1  на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на відшкодування судових витрат підлягає стягненню 6202 грн.
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Бутенко Марії Олегівни в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ПрАТ «СК «АРКС» (код ЄДРПОУ 20474912)  9 000 (дев`ять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ПрАТ «СК «АРКС» (код ЄДРПОУ 20474912) витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 202 (шість тисяч двісті дві) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                               Т.О. Невідома

Судді                                                                                           В. А. Нежура

                                                                                                      С. В. Кулікова