Справа № 344/20115/23 
Провадження № 22-ц/4808/358/24 
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                        Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:                     Пнівчук О.В., Максюти І.О.
секретаря                 Гудяк Х.М. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк”  - адвокатки Ніколаєнко Олени Миколаївни на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2023 року, ухвалене в складі судді Татарінової О.А. в м. Івано-Франківськ у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк”  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк”  ( далі АТ КБ “ПриватБанк”) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява обгрунтована тим, що 06 квітня 2011 року між Акціонернем товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписанням заяви, згідно умов якого    остання отримала у АТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 49 000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позичальник підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та Витяг з «Тарифів». Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання на умовах передбачених договором. В редакції Умов та Правил від 01 березня 2019 року сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181 -го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна голд».У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язанням ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 17 вересня 2023 року виникла заборгованість в сумі 59 832,01 грн, з яких 46 752,16 грн – заборгованість за тілом кредиту; 13 070,85 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; 0,00 грн – нарахована пеня; 0,00 грн – нараховано комісії, яку просив стягнути з ОСОБА_1 та 2 684 грн судового збору на користь банку.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2023 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства  Комерційний Банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 06.04.2011 року у розмірі 46 752 (сорок шість тисяч сімсот п`ятдесят дві) гривні 16 копійок та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 097 гривень 55 копійок..
Не погоджуючись з рішенням суду представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Ніколаєнко О.М. подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. На думку апелянта, з моменту підписання   ОСОБА_1  заяви, між сторонами був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до запропонованого банком договору. Сторонами при укладенні кредитного договору від     06 квітня 2011 року досягнуті усі істотні умови договору. Банк надав позичальнику   ОСОБА_1  кредит, проте останнім не повернуто вказаний кредит не сплачено відсотки за користування кредитом, тобто фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті.  Вказує, що сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181 -го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна голд». Крім того, сторони узгодили процентну ставку в межах та поза межами пільгового періоду та процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку в повному обсязі АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме: стягнення відсотків за користування кредитом, не підлягають до задоволення у зв`язку з їх недоведеністю. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення процентів за користування кредитом при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, оскільки відповідач не підписував Умов обслуговування рахунків фізичної особи, а отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у вигляді процентів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 06 квітня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.26).
На виконання умов договору ОСОБА_1 видано кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії до 07/15, пізніше кредитну картку № НОМЕР_2 , термін дії до 09/18 та в останнє кредитну картку № НОМЕР_3 , термін дії до 03/24 (а.с.25).
Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1000 грн, який неодноразово змінювався, зокрема 03.12.2011 збільшений до 2000грн, 19.06.2013 року був збільшений до 4000грн, а в останнє, 04.05.2023 року зменшено до 0,00 гривень (а.с.24).
До кредитного договору Банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви позичальника, Витяг з Тарифів карт Банку «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.
За розрахунком Банку станом 17 вересня 2023 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 59 832,01 грн, з яких 46 752,16 грн – заборгованість за тілом кредиту; 13 070,85 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; 0,00 грн – нарахована пеня; 0,00 грн – нараховано комісії.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Установивши обставини підписання ОСОБА_1 заяви від 06 квітня 2011 року, отримання ним кредитної картки № НОМЕР_2 та грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, часткового повернення суми кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами кредитних відносин та відповідно виникнення у позичальника обов`язку повернути отриманий кредит.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зробила такий висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 квітня 2011 року, посилався на Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна`та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 квітня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24 жовтня 2023 року ), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. 
Ухвалюючи рішення про стягнення на користь банку 46 752 (сорок шість тисяч сімсот п`ятдесят дві) гривні 16 копійок заборгованість за кредитом суд першої інстанції вірно врахував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. 
Посилання в апеляційній скарзі на сплату відсотків за користування кредитом не заслуговують на увагу, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 квітня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. 
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того посилання в апеляційній скарзі на те, що в разі починаючи з 181 -го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна» та 84% для «Універсальна голд», так  як  згідно відомостей анкети заяви №б/н від 06 квітня 2011 року   ОСОБА_2  отримав «Пенсійну картку» та «Ощадкнижка (депозит)», при цьому картки Кредитка «Універсальна» чи «Універсальна голд» не надавались (а.с. 26 , зворот), а тому стягнення проценти від суми неповернутого кредиту-  86,4 % для картки «Універсальна» та 84% для «Універсальна голд» є необгрунтованим.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2684грн.
Ціна позову в даній справі становить 59 823.01 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн*100=268 400 грн).
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - адвоката Ніколаєнко Олени Миколаївни залишити без задоволення. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складений 28.03.2024.

Судді:                                                                        В.Д.Фединяк
                                                                               І.О.Максюта
                                                                               О.В.Пнівчук