Справа № 464/4806/22                                        Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/2183/23                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представниці МО України – Лесик-Гошко О.Є., представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Горбань О.Ю. від 30 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Міністерство оборони України, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Зуєва Світлана Миколаївна, Сихівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м. Львова, Галицько-Франківський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м.Львова, Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 01 грудня 2011 року по 21 липня 2022 року.
В решті позовних вимог – відмовлено.
Дане рішення оскаржило Міністерство оборони України.
В апеляційній скарзі просять рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Вважають, що у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. На думку представника Міністерства оборони України, є недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. З врахуванням висновків Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц та висновків викладених у постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 та від 23 січня 2023 року у справі №214/1309/21 представник Міністерства оборони України звертався з клопотанням до Сихівського районного суду м. Львова про закриття провадження у справі №464/4806/22 за позовною заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Однак у задоволенні даного клопотання суд першої інстанції відмовив без належної мотивації такої відмови. Щодо факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, то суд не звернув увагу на суперечливості, які були наведені у позовній заяві та показах свідків. Також, до матеріалів справи долучено висновок експерта за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи від 09.02.2023 №236-Е по заяві адвоката Мартиневича Олександра Андрійовича. Зазначеною експертизою досліджувалось питання наявності в пам`яті мобільного телефону Galaxy A30s, яким користується ОСОБА_1 та в пам`яті мобільного телефону Galaxy A30, яким користувався ОСОБА_4 інформації про комунікацію між цими абонентами в месенджері VIBER в період часу з 01 березня 2022 по 21 липня 2022. Тобто досліджено питання спілкування лише за період коли ОСОБА_4 проходив військову службу. Однак чи мало місце таке спілкування до 01.03.2022 ні експертом, ані судом першої інстанції не досліджувалось. Просять звернути увагу на той факт, що позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з загиблим ОСОБА_4 в період з 01.11.2011 по 21.07.2022, однак у позовній заяві зазначає, що з 2008 року і до березня 2022 вони постійно проживали однією сім`єю із загиблим, а у рішенні суду першої інстанції зазначено, що сімейні стосунки між позивачкою та ОСОБА_5 фактично поновлені у 2007 році. Також, суперечливі покази надали свідки, зокрема, що позивачка та ОСОБА_4 проживали з 2011 року. Проте, допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_3 (син позивачки та ОСОБА_4 ) вказав, що батько у 2006 році деякий час проживав окремо, а з 2007 батьки разом їздили на море та проживали спільно. Звертають увагу на те, що ОСОБА_4 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у м. Львів і відповідно з моменту призову на військову службу і до моменту прибуття в район ведення бойових дій міг безперешкодно укласти шлюб з позивачкою. З долучених до матеріалів позовної заяви не можливо достеменно встановити з якого часу могли проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з загиблим ОСОБА_4 . Позивач у своїй заяві вказує, що після розлучення вона з 2011 року по 21 липня 2022 року проживала та вела спільне господарство з загиблим ОСОБА_4 , що існували фактичні шлюбні відносини, однак жодним чином не підтвердила це.
В судове засідання окрім представниці МО України – ОСОБА_6 , представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Судом не допущено до розгляду справи осіб, як представників Галицько-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Львова та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки такі на підтвердження повноважень пред`явили лише довіреності. 
Проте, судом відмовлено у їх допуску до розгляду справи, як представників ІНФОРМАЦІЯ_3 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у зв`язку із відсутністю у них належних повноважень, що були б підтверджені відповідними документами на представництво інтересів ІНФОРМАЦІЯ_3 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. 
Так, частинами першою, третьою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».
Самопредставництво юридичної особи – це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.
Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності).
Пунктом 18 розділу XІІІ «Перехідних положень» ЦПК України встановлено, що положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
02 червня 2016 року Верховною Радою України було прийнято зміни до Конституції України (Закон України №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»), відповідно до яких розділ XV «Перехідні положення» Основного Закону України було доповнено пунктом 16-1, підпункт 11 якого передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції – з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції – з 01 січня 2019 року.
Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року.
Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності – до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.
Вказані зміни набули чинності 30 вересня 2016 року.
Вказаними особами не було подано жодних доказів про те, що вони є діючими адвокатами і відповідно вправі діяти від імені Галицько-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Львова та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не в порядку самопредставництва, а як представники. 
У зв`язку з вищенаведеним підстав для допуску вказаних осіб як представників Галицько-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Львова та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у суду не було.
Вказане, також, відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду від 21.04.2020 року у справі №639/7781/16-ц.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представниці Міністерства оборони України на підтримання апеляційної скарги, представника позиваки – в заперечення скарги, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, письмових пояснень, позовної заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, ст.ст. на 3, 21, 27, 36 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, задовольнив позовні вимоги частково виходячи з того, що позивач та ОСОБА_4 уклали шлюб 29.05.1993 року, від шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_7 1994 року народження і син ОСОБА_8 (відповідач) 1998 року народження. 25 серпня 2006 року шлюб розірвано. З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . З копії сповіщення вбачається, що позивача повідомляють, що її чоловік ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 при виконанні службового обов`язку по захисту Батьківщини. Допитані в суді свідки підтвердили суду, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існували усталені сімейні стосунки, притаманні подружжю. Так, свідок ОСОБА_9 , двоюрідний брат загиблого ОСОБА_4 , показав, що позивач і ОСОБА_4 одружились у ранньому віці, у подружжя народилось двоє дітей, спільно робили ремонт в квартирі на вул. Полуботка, разом святкували різні події, відпочивали, подружжя разом придбало автомобіль. Про те, що позивачка та ОСОБА_4 розлучені, свідок ОСОБА_9 дізнався лише у 2022 році, коли разом із ОСОБА_4 був мобілізований до лав ЗСУ. При заповненні анкети у військовій частині ОСОБА_4 зазначив позивачку своєю дружиною. Свідок ОСОБА_10 показала, що знайома з подружжям ОСОБА_5 ще з 1987-1988 років, разом займались спортом, разом їздили в спортивні табори, на змагання, дружили сім`ями. Про те, що вони в подальшому розлучились, дізналась лише після загибелі ОСОБА_4 у 2022 році. Свідок ОСОБА_11 показала, що знає родину ОСОБА_5 близько 10 років, завжди сприймала ОСОБА_5 як подружжя, вони часто бували у неї вдома, тісно спілкувались і разом відпочивали. У 2015 році сім`я ОСОБА_5 придбала у них автомобіль. Свідок ОСОБА_12 , сусід ОСОБА_5 та хрещений батько відповідача, показав, що протягом багатьох років перебував в дружніх стосунках з сім`єю ОСОБА_5 , часто бував у них дома, з ОСОБА_4 була чоловіча дружба, спільні інтереси – риболовля та збирання грибів. У домі ОСОБА_5 була комфортна атмосфера, він допомагав робити ремонт в квартирі ОСОБА_5 , подружжя придбало автомобіль. Свідок ОСОБА_13 показала, що знає ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з дитинства, останні одружились. Ствердила, що подружжя спільно робили ремонт у помешканні, відносились один до одного як дуже близькі люди. Свідок ОСОБА_14 , співробітник ОСОБА_4 , показав, що при житті ОСОБА_15 регулярно телефонував до позивачки, неодноразово спільно відпочивав з родиною ОСОБА_5 в ОСОБА_16 , на риболовлі. Також свідку відомо, що ОСОБА_5 придбали у їх спільних друзів автомобіль. Свідок ОСОБА_17 показала, що знайома з подружжям ОСОБА_5 ще до їх подружжя. Святкували разом свята, організовували спільні відпочинки. В процесі спілкування ОСОБА_5 розповідали, що проводять у своїй квартирі ремонт. У ОСОБА_5 були нормальні сімейні стосунки, спільно вирішували сімейні питання. Про те, що шлюб ОСОБА_5 було розірвано, свідок дізналась лише після загибелі ОСОБА_15 . Свідок ОСОБА_18 , сусід, показав, що у 2018 році проводив ремонтні роботи у квартирі ОСОБА_5 , які все робили разом, у вихідні гуляли, ходили на базар. Позивач та ОСОБА_4 мешкали разом та виховували дітей, сумнівів, що вони не є подружжям, у нього не виникало. Свідок ОСОБА_19 показала, що знайома з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ще з 1989 року. Починаючи з 2015 року стали підтримувати тісні дружні стосунки, їй відомо, що ОСОБА_5 спільно робили ремонт, разом відпочивали. Свідок ОСОБА_20 показав, що познайомився з родиною ОСОБА_5 у 2018 році, регулярно зустрічались, разом проводили час, їздили один до одного в гості. Неодноразово бував в квартирі ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 , бачив, що там робиться ремонт. ОСОБА_4 розповідав йому про деталі виконання ремонту. Вказане свідку відомо внаслідок тісних взаємовідносин та неодноразового перебування у них в гостях. Свідок ОСОБА_21 , рідна сестра позивачки, показала, що після одруження ОСОБА_4 почав проживати в квартирі її батьків без реєстрації. Протягом усього спільного життя сім`я ОСОБА_5 була в неї у полі зору, вони дружили, разом регулярно відпочивали. ОСОБА_4 дуже любив дружину, важко працював, щоб забезпечувати сім`ю, отриману частину коштів від продажу батьківської квартири, ОСОБА_15 витратив на купівлю побутової техніки у квартиру, в якій проживав з позивачкою та їх дітьми. Свідок ОСОБА_22 , близька подруга подружжя ОСОБА_5 , підтвердила суду сімейні відносини останніх, їх спільне проживання, про те, що вони свого часу розірвали шлюб, їй стало відомо лише після загибелі ОСОБА_4 . Протягом багатьох років завжди разом святкували всі свята, дні народження, зустрічались або спілкувались по телефону не рідше одного разу на місяць. Регулярно спільно виїжджали разом на відпочинок за місто. Свідку відомо, що ОСОБА_5 робили в квартирі ремонт, радились з нею щодо замовлення меблів, разом купували побутову техніку, автомобіль. Таким чином, допитані в суді свідки, кожен окремо, не маючи власної зацікавленості, підтвердили суду, що між позивачем та ОСОБА_4 існували усталені сімейні стосунки, притаманні подружжю, вони проживали разом як члени сім`ї з 2011 року. Також з матеріалів справи вбачається наступне. В акті від 11.08.2022, складеного ТОВ «Стимул-Сихів-1», зазначено, що ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , вела спільне господарство з ОСОБА_4 , який до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав за даною адресою без реєстрації. Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 02.10.2019 року № 0001-3Т9Х-Т600, ОСОБА_4 зазначив адресу свого фактичного проживання АДРЕСА_2 та визначив позивачку довіреною особою для повідомлення у разі настання з ним екстреного випадку. Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 30.03.2019 року № 0001-А1М2-ХМ00, позивачка зазначила адресу свого фактичного проживання АДРЕСА_2 та визначила ОСОБА_4 довіреною особою для повідомлення у разі настання з нею екстреного випадку. Встановлено також, що позивачка, ОСОБА_4 , їх діти відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_23 обрали одного сімейного лікаря ОСОБА_24 . З медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 вбачається, що останній звертався за медичною допомогою у 2013 році та зазначав адресу свого проживання АДРЕСА_2 . Ця ж адреса проживання зазначена у виписці з медичної картки КНП «4-А міська поліклініка м. Львова» від 02.01.2019 року та у виписці-епікризі № 1098 від 20.07.2019 року, виданій КНП «8-А міська клінічна лікарня м. Львова». Також встановлено, що 24.02.2022 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 видано за адресою АДРЕСА_2 повістку на відправку в ЗСУ по мобілізації. З листа № 988 від 03.11.2022 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що при мобілізації ОСОБА_4 внесення до книги алфавітного обліку осіб рядового, сержантського складу частини біографічних даних відносно ОСОБА_4 здійснювалось, зокрема, на підставі паспорта громадянина України, в якому у відповідному розділі містились відомості про його одруження та про дружину – ОСОБА_1 , 1975 року народження. Крім того, ОСОБА_4 було власноручно написано автобіографію, в якій, окрім наявності дружини ОСОБА_1 ним було вказано їх єдину адресу проживання, а також їх сина ОСОБА_3 . З цього ж листа вбачається, що отримані під час мобілізації ОСОБА_4 біографічні відомості були підставою для їх відображення у подальших наказах по військовій частині, що видавались у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 . Відтак, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що позивачкою належними, допустимими та достовірними доказами доведено факти спільного проживання її та ОСОБА_4 разом з дітьми у квартирі за адресою АДРЕСА_2 в період часу з 01.12.2011 до 21.07.2022, наявність спільного бюджету, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, тобто всіх ознак, характерних для проживання однією сім`єю. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 01 грудня 2011 року по 21 липня 2022 року. Водночас, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права на автомобіля задоволенню не підлягає. За умови визнання судом факту проживання позивачки та ОСОБА_4 однією сім`єю на час придбання спірного автомобіля, оформлення позивачкою права особистої власності на частини автомобіля в порядку поділу спільного майна подружжя та в порядку спадкування може бути здійснене в позасудовому нотаріальному порядку, а тому позов ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на автомобіля Citroen Berlingo, 2003 року випуску задоволенню не підлягає.
Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції – немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
14.10.2022 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Міністерство оборони України, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Зуєва Світлана Миколаївна, Сихівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м. Львова, Галицько-Франківський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м.Львова, Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: 
- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період часу з 01.12.2011 по 21.07.2022 року;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на частку автомобіля Citroen Berlingo.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 29 травня1993 року уклала шлюб з ОСОБА_4 , від цього шлюбу народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , 1998 року народження, та дочка ОСОБА_23 , 1994 року народження. 25 серпня 2006 року шлюб внаслідок кризи у стосунках розірвано. Через деякий час у 2007 році сімейні стосунки між нею та ОСОБА_4 фактично поновлені, стали проживати за однією адресою як подружжя і з того часу не припинялись до загибелі ОСОБА_4 , який загинув при виконанні військового обов`язку по захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначає, що до липня 2022 року вона з чоловіком продовжували постійно проживати разом з дітьми як сім`я, у них був спільний побут, спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки характерні для сім`ї, весь час проводили разом, в тому числі в компанії друзів, спільно робили капітальний ремонт у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , разом підбирали елементи інтер`єру та побутову техніку. У 2015 році за спільні кошти і за спільним рішенням придбали автомобіль. В лютому 2022 року ОСОБА_4 призваний в лави ЗСУ, та, вступаючи на військову службу, при заповненні усіх документів зазначав позивачку своєю дружиною, саме її, як дружину ОСОБА_4 , було повідомлено про його загибель та видано їй свідоцтво про смерть. Після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа. Крім неї, спадкоємцем, який прийняв спадщину, є відповідач, їх спільний син. До спадкової маси входить автомобіля Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_2 . Від нотаріуса дізналась, що вона не може претендувати на спадщину, так як не перебувала з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі. Просить позов задовольнити.
Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, – позивачка та ОСОБА_4 уклали шлюб 29.05.1993 року, від шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_7 1994 року народження і син ОСОБА_8 (відповідач) 1998 року народження. (т.1 а.с.3,4), 25 серпня 2006 року шлюб розірвано (т.1 а.с.5).
З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.8).
З копії сповіщення вбачається, що позивачку повідомляють, що її чоловік ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 при виконанні службового обов`язку по захисту Батьківщини (т.1 а.с.6,7).
Допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили суду, що між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існували усталені сімейні стосунки, притаманні подружжю.
Так, свідок ОСОБА_9 , двоюрідний брат загиблого ОСОБА_4 , пояснив в суді першої інстанції, що позивач і ОСОБА_4 одружились у ранньому віці, у подружжя народилось двоє дітей, спільно робили ремонт в квартирі на вул. Полуботка, разом святкували різні події, відпочивали, подружжя разом придбало автомобіль. Про те, що позивачка та ОСОБА_4 розлучені, свідок ОСОБА_9 дізнався лише у 2022 році, коли разом із ОСОБА_4 був мобілізований до лав ЗСУ. При заповненні анкети у військовій частині ОСОБА_4 зазначив позивачку своєю дружиною.
Свідок ОСОБА_10 пояснила в суді першої інстанції, що знайома з подружжям ОСОБА_5 ще з 1987-1988 років, разом займались спортом, разом їздили в спортивні табори, на змагання, дружили сім`ями. Про те, що вони в подальшому розлучились, дізналась лише після загибелі ОСОБА_4 у 2022 році.
Свідок ОСОБА_11 пояснила в суді першої інстанції, що знає родину ОСОБА_5 близько 10 років, завжди сприймала ОСОБА_5 як подружжя, вони часто бували у неї вдома, тісно спілкувались і разом відпочивали. У 2015 році сім`я ОСОБА_5 придбала у них автомобіль.
Свідок ОСОБА_12 , сусід ОСОБА_5 та хрещений батько відповідача, пояснив в суді першої інстанції, що протягом багатьох років перебував в дружніх стосунках з сім`єю ОСОБА_5 , часто бував у них дома, з ОСОБА_4 була чоловіча дружба, спільні інтереси – риболовля та збирання грибів. У домі ОСОБА_5 була комфортна атмосфера, він допомагав робити ремонт в квартирі ОСОБА_5 , подружжя придбало автомобіль.
Свідок ОСОБА_13 пояснила в суді першої інстанції, що знає ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з дитинства, останні одружились. Ствердила, що подружжя спільно робили ремонт у помешканні, відносились один до одного як дуже близькі люди.
Свідок ОСОБА_14 , співробітник ОСОБА_4 , пояснив в суді першої інстанції, що при житті  ОСОБА_15 регулярно телефонував до позивачки, неодноразово спільно відпочивав з родиною ОСОБА_5 в ОСОБА_16 , на риболовлі. Також свідку відомо, що ОСОБА_5 придбали у їх спільних друзів автомобіль.
Свідок ОСОБА_17 пояснила в суді першої інстанції, що знайома з подружжям ОСОБА_5 ще до їх подружжя. Святкували разом свята, організовували спільні відпочинки. В процесі спілкування ОСОБА_5 розповідали, що проводять у своїй квартирі ремонт. У ОСОБА_5 були нормальні сімейні стосунки, спільно вирішували сімейні питання. Про те, що шлюб ОСОБА_5 було розірвано, свідок дізналась лише після загибелі ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_18 , сусід, пояснив в суді першої інстанції в суді першої інстанції, що у 2018 році проводив ремонтні роботи у квартирі ОСОБА_5 , які все робили разом, у вихідні гуляли, ходили на базар. Позивач та ОСОБА_4 мешкали разом та виховували дітей, сумнівів, що вони не є подружжям, у нього не виникало.
Свідок ОСОБА_19 пояснила в суді першої інстанції, що знайома з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ще з 1989 року. Починаючи з 2015 року стали підтримувати тісні дружні стосунки, їй відомо, що ОСОБА_5 спільно робили ремонт, разом відпочивали.
Свідок ОСОБА_20 пояснив в суді першої інстанції, що познайомився з родиною ОСОБА_5 у 2018 році, регулярно зустрічались, разом проводили час, їздили один до одного в гості. Неодноразово бував в квартирі ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 , бачив, що там робиться ремонт. ОСОБА_4 розповідав йому про деталі виконання ремонту. Вказане свідку відомо внаслідок тісних взаємовідносин та неодноразового перебування у них в гостях.
Свідок ОСОБА_21 , рідна сестра позивачки, пояснила в суді першої інстанції, що після одруження ОСОБА_4 почав проживати в квартирі її батьків без реєстрації. Протягом усього спільного життя сім`я ОСОБА_5 була в неї у полі зору, вони дружили, разом регулярно відпочивали. ОСОБА_4 дуже любив дружину, важко працював, щоб забезпечувати сім`ю, отриману частину коштів від продажу батьківської квартири, ОСОБА_15 витратив на купівлю побутової техніки у квартиру, в якій проживав з позивачкою та їх дітьми.
Свідок ОСОБА_22 , близька подруга подружжя ОСОБА_5 , підтвердила суду сімейні відносини останніх, їх спільне проживання, про те, що вони свого часу розірвали шлюб, їй стало відомо лише після загибелі ОСОБА_4 . Протягом багатьох років завжди разом святкували всі свята, дні народження, зустрічались або спілкувались по телефону не рідше одного разу на місяць. Регулярно спільно виїжджали разом на відпочинок за місто. Свідку відомо, що ОСОБА_5 робили в квартирі ремонт, радились з нею щодо замовлення меблів, разом купували побутову техніку, автомобіль.
Судом першої істанції встановлено, що допитані в суді свідки, кожен окремо, не маючи власної зацікавленості, підтвердили суду, що між позивачем та ОСОБА_4 існували усталені сімейні стосунки, притаманні подружжю, вони проживали разом як члени сім`ї з 2011 року.
Як вбачається з акту від 11.08.2022, складеного ТзОВ «Стимул-Сихів-1», у такому зазначено, що ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , вела спільне господарство з ОСОБА_4 , який до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав за даною адресою без реєстрації.
Згідно декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 02.10.2019 року № 0001-3Т9Х-Т600, ОСОБА_4 зазначив адресу свого фактичного проживання АДРЕСА_2 та визначив позивачку довіреною особою для повідомлення у разі настання з ним екстреного випадку.
Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 30.03.2019 року № 0001-А1М2-ХМ00, позивачка зазначила адресу свого фактичного проживання АДРЕСА_2 та визначила ОСОБА_4 довіреною особою для повідомлення у разі настання з нею екстреного випадку.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка, ОСОБА_4 , їх діти відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_23 обрали одного сімейного лікаря ОСОБА_24 .
З медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 вбачається, що останній звертався за медичною допомогою у 2013 році та зазначав адресу свого проживання АДРЕСА_2 . Ця ж адреса проживання зазначена у виписці з медичної картки КНП «4-А міська поліклініка м. Львова» від 02.01.2019 року та у виписці-епікризі № 1098 від 20.07.2019 року, виданій КНП «8-А міська клінічна лікарня м. Львова».
24.02.2022 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 видано за адресою АДРЕСА_2 повістку на відправку в ЗСУ по мобілізації.
З листа № 988 від 03.11.2022 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що при мобілізації ОСОБА_4 внесення до книги алфавітного обліку осіб рядового, сержантського складу частини біографічних даних відносно ОСОБА_4 здійснювалось, зокрема, на підставі паспорта громадянина України, в якому у відповідному розділі містились відомості про його одруження та про дружину – ОСОБА_1 , 1975 року народження. Крім того, ОСОБА_4 було власноручно написано автобіографію, в якій, окрім наявності дружини ОСОБА_1 ним було вказано їх єдину адресу проживання, а також їх сина ОСОБА_3 .
З цього ж листа вбачається, що отримані під час мобілізації ОСОБА_4 біографічні відомості були підставою для їх відображення у подальших наказах по військовій частині, що видавались у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 .
Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 починаючи з 2011 року перебували у відносинах, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, формували спільний бюджет, планували спільний побут та здійснювали заходи щодо його втілення, свої відносини відкрито демонстрували перед сторонніми особами, а саме: спільну працю, відпочинок, проживання однією сім`єю, на підтвердження чого позивачем надано суду фотокартки, які оглянуті судом.
З оглянутих судом фотографій, котрі датовані 2009 – 2021 роками, вбачається, що позивачка та ОСОБА_4 спільно проводили час в домашній обстановці, на відпочинку в компанії друзів, відпочивали разом за межами України у 2018 році, спільно власними силами проводили в квартирі ремонтні роботи.
Судом також встановлено, що з відтвореного в судовому засіданні в суді першої інстанції відеозапису святкування 45-річчя позивачки вбачається, що ОСОБА_4 , звертаючись до запрошених від імені сім`ї, зазначає: «Нам з дружиною приємно, що ви відкликались на наше запрошення», позивачка, знімаючи гостей та, навівши камеру на ОСОБА_4 , зазначає: «А це мій чоловік, він мене кохає».
Відповідно до висновку експерта № 236-Е від 09.02.2023 року в пам`яті смартфонів Samsung Galaxy A30s та Samsung Galaxy A30 наявна інформація про комунікацію між абонентами « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та « ОСОБА_25 » в месенджері Viber. Із змісту зазначеної комунікації між позивачкою та ОСОБА_4 в період з 01.03.2022 по 21.07.2022, тобто у період перебування ОСОБА_4 на військовій службі, вбачається, що їх особисті відносини характеризувались глибокою взаємною прихильністю, взаємною турботою, турботою про спільних дітей, ОСОБА_4 турбувався про здоров`я батька позивачки, пересилав гроші на картковий рахунок позивачки для оплати комунальних послуг.
Враховуючи вказне, суд першої інстанції правильно взяв до уваги докази у їх сукупності та взаємозв`язку та прийшов до правильного висновку, що позивачкою належними, допустимими та достовірними доказами доведено факти спільного проживання її та ОСОБА_4 разом з дітьми у квартирі за адресою АДРЕСА_2 в період часу з 01.12.2011 до 21.07.2022, наявність спільного бюджету, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, тобто всіх ознак, характерних для проживання однією сім`єю.
Що стосується доводів апеллянта про те, що вказана справа підлягала розгляду у порядку адміністративного судочинства слід вказати таке.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.
За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.
Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.
У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
– факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
– встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
– заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.
Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне  відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Вказане віповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21.
Зважаючи на вказане, доводи скарги слід вважати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
       Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 червня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2024 року.

Головуючий:                                                                                                Я.А. Левик

Судді:                                                                         Н.П. Крайник

                                                                        М.М. Шандра