ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/19897/23 пров. № А/857/20731/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Носа С.П.,
за участю секретаря судового засідання    Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року (головуючої судді Братичак У.В., ухвалене у письмовому провадженні в м. Львів) у справі №380/19897/23 за позовом Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Курмана Б.Г. про визнання протиправними дій,-
ВСТАНОВИВ:

Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 23.08.2023 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Курмана Б.Г. в якому просить визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та скасувати постанову про накладення штрафу від 26.06.2023 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Курмана Б.Г. (ВП №712594924).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Залізничний відділу= соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норми процесуального та матеріального права та неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи. Вказує, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 у справі №380/13700/22 виконано Залізничним відділом соціального захисту ще до відкриття виконавчого провадження, а після відкриття виконавчого провадження повідомлено відповідача про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 у справі №380/13700/22 та надано копії підтверджуючих документів, однак 14.08.2023 на адресу апелянта надійшла постанова головного державного виконавця про накладення штрафу від 26.06.2023 (ВП №71059424) за невиконання судового рішення.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
09.01.2024 до апеляційного суду надійшло клопотання Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відкладення (перенесення) розгляду справи на іншу дату, однак колегія суддів вважає, що вказане клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає, оскільки до нього не подано доказів на його підтвердження.
Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України та неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 у справі №380/13700/22 позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 06.09.2022, реєстраційний №540850 про відмову в наданні ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. Зобов`язано Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї за період з 01.08.2022 по 31.01.2023. У задоволенні інших позовних вимог відмовити. Рішення суду набрало законної сили 06.12.2022.
26.01.2023 Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №380/13700/22 зобов`язати Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї за період з 01.08.2022 по 31.01.2023.
21.02.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Слободою А.П. були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеним виконавчим листом, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору №71059424.
Листом від 20.04.2023 позивач повідомив відповідача про те, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі №380/13700/22, боржником повторно розглянуто заяву стягувача про призначення допомоги малозабезпеченій сім?ї від 30.08.2022. Оскільки, середньомісячний дохід сім?ї ОСОБА_1 (3250.00 грн) перевищує рівень забезпечення прожиткового мінімуму сім?ї - 1170,00 грн, то після перерахунку розмір призначеної допомоги з 01.01.2022 по 31.07.2022 становить 0,00 грн. З урахуванням наведеного, прийнято рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім?ї від 18.11.2022 у справі №380/13700/22, про що повідомлено стягувача 18.11.2022. Таким чином, вказав, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 виконано боржником в повному обсязі.
26.06.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Курман Б.Г. була винесена постанова про накладення штрафу ВП №71059424, якою за невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі №380/13700/22 на позивача накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, вважаючи, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі №380/13700/22 виконано в повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач прийняв правильне рішення.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У відповідності до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.
Частинами 1-2 статті 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункти 1, 16 частин 3 та 4 статті 18 Закону №1404-VІІІ).
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VІІІ).
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частини 6 статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульовано статтею 63 Закону №1404-VІІІ.
Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частини 1, 2 статті 63 Закону №1404-VІІІ).
За правилами, встановленими статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені правові норми, суд звертає увагу, що Законом №1404-VIII чітко визначено які дії має вчинити державний виконавець для забезпечення примусового виконання рішення, при невиконанні рішення та при повторному невиконанні рішення суду.
Накладення штрафу за невиконання рішення суду, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
При цьому, така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Відтак, при наданні оцінки правомірності накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення слід з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом), та причину невиконання судового рішення у відведений йому строк. Водночас, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.
Як встановлено судом вище з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 у справі №380/13700/22, зокрема зобов`язано Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї за період з 01.08.2022 по 31.01.2023. 
Вказане рішення позивачем не оскаржувалося та набрало законної сили 06.12.2022.
26.01.2023 Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №380/13700/22 зобов`язати Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї за період з 01.08.2022 по 31.01.2023.
Позивач, обґрунтовуючи протиправність винесеної відповідачем постанови про накладення штрафу від 26.06.2023 ВП №71059424, зазначає, що Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради виконав рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 у справі №380/13700/22 в повному обсязі ще до відкриття виконавчого провадження, розглянувши повторно заяву стягувача про призначення допомоги малозабезпеченій сім?ї від 30.08.2022.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що за наслідками повторного розгляду заяви ОСОБА_1 , позивачем знову прийнято рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, тоді як судовим рішенням від 03.11.2022 у справі №380/13700/22 прямо зобов`язано Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити таку допомогу ОСОБА_1 за період з 01.08.2022 по 31.01.2023.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що виконуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 у справі №380/13700/22, Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради прийняв прямо протилежне рішення.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи свої висновки колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, яким дії державного виконавця при винесенні постанови про накладення штрафу від 26.06.2023 ВП №712594924 вчинені у повній відповідності до вимог законодавства та є правомірними, а наведені в апеляційній скарзі доводи щодо обставин, які повідомляв позивач виконавця не можуть свідчити про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 у справі №380/13700/22, яке набрало законної сили і підлягає виконанню виконано в повному обсязі, ще до відкриття виконавчого провадження №71059424, а тому відповідні доводи апелянта не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржників.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №380/19897/23 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції. 

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            С.П. Нос 
Повний текст постанови складено 15.01.2024