ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року 
м. Київ

cправа №  909/992/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2023 (колегія суддів у складі: Кравчук Н.М. - головуючий, Гриців В.М., Зварич О.В.)
та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.08.2023 (суддя Неверовська Л.М.) 
та додаткову ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2023 (суддя Неверовська Л.М.) 
за скаргою Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" 
на дії та бездіяльність приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича 
у справі №909/992/19
за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька"
про стягнення страхового відшкодування в сумі 4844,19 грн,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад вимог скарги

1.          У серпні 2023 року Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО" (далі - АТ "СК "ІНГО") звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області зі скаргою в порядку ст. 339 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) про визнання дій приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича незаконними та зобов`язання приватного виконавця повернути невикористані кошти авансового внеску в сумі 3754,50 грн відповідно до платіжної інструкції №16808 від 21.10.2020 на рахунок стягувача.

2.          Скарга мотивована тим, що АТ "СК "ІНГО" пред`явило виконавчий документ на примусове виконання рішення господарського суду у даній справі до приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича та на рахунок приватного виконавця сплатило авансовий внесок в сумі 3754,50 грн. 

3.          Скаржник зазначає, що 23.11.2020 приватний виконавець Солонько Микола Миколайович повернув наказ від 10.12.2019 у справі №909/992/19 стягувачу без прийняття до виконання, однак згідно з вимогами абзацу 13 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" не повернув стягувачу авансовий внесок.

4.           25.08.2023 від приватного виконавця Солонька Миколи Миколайовича до господарського суду надійшли заперечення на скаргу на дії/бездіяльність приватного виконавця, в яких останній, крім заперечень щодо суті скарги, зазначив про те, що скарга на дії приватного виконавця подана майже через три роки після повернення стягувачу виконавчого документа та майже через рік після подання стягувачем заяви приватному виконавцю про повернення коштів, що свідчить про пропущення встановленого чинним законодавством України строку на оскарження дій приватного виконавця.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

5.          Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18.11.2019 у справі №909/992/19 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" 4844,19 грн страхового відшкодування та 1921,00 грн судового збору.

6.           10.12.2019 Господарський суд Івано-Франківської області видав відповідний наказ на виконання зазначеного судового рішення.

7.           04.05.2020 між приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солонько Миколою Миколайовичем та АТ "СК "ІНГО" укладено договір про додаткову винагороду приватного виконавця.

8.          Згідно з умовами даного договору стягувач доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання у межах повноважень і у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України №512/5 віл 02.04.2012, іншими нормативно-правовими актами, за заявами стягувача зобов`язаний здійснити заходи (надалі - послуги), спрямовані на примусове виконання виконавчих документів, за додаткову винагороду приватного виконавця (п. 1.1 договору).

9.          Стягувач зобов`язується прийняти надані приватним виконавцем послуги та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.3 договору).

10.          Оплата належної виконавцю додаткової винагороди здійснюється стягувачем шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця для зарахування винагороди (п. 3.2 договору).

11.          Сторони домовилися, що стягувач сплачує додаткову винагороду виконавця на підставі рахунку-фактури, який є актом виконаних робіт та наданих послуг (п. 3.3 договору).

12.          Кошти, які надійшли на рахунок виконавця для зарахування винагороди, поверненню виконавцем не підлягають. Після сплати додаткової винагороди виконавцю на рахунок для зарахування винагороди, стягувач претензій щодо виконаних робіт та обсягу наданих послуг виконавцем немає (п. 3.4 договору).

13.          Витрати (авансування витрат, додаткове авансування витрат), які можуть виникнути в рамках даного договору і які безпосередньо пов`язані з предметом договору, не відносяться до складу додаткової винагороди виконавця і оплачуються стягувачем окремо і самостійно (п. 3.5 договору).

14.          На виконання умов вказаного договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020, приватним виконавцем Солонько М.М. було виставлено стягувачу рахунок-фактуру №21-10/2020-1 від 21.10.2020 на суму 3754,50 грн, з найменуванням (товари, роботи, послуги) - додаткова винагорода за виконання наказу №909/992/19 від 10.12.2019 Господарського суду Івано-Франківської області про стягнення з ПрАТ "СК "Галицька" на користь стягувача боргу.

15.          АТ "СК "ІНГО" згідно з платіжною інструкцією №16808 від 21.10.2020 сплачено 3754,50 грн. В рядку призначення платежу в цій платіжній інструкції зазначено: за виконання наказу №909/992/19 від 10.12.2019 Господарського суду про стягнення з СК "Галицька" на користь СК "Інго" боргу.

16.           23.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солоньком Миколою Миколайовичем повернуто судовий наказ №909/992/19 від 10.12.2019 Господарського суду Івано-Франківської області стягувачу на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю), про що винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

17.          Як зазначає скаржник, 28.11.2022 ним направлено заяву про повернення авансового внеску на підставі абзацу 13 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" приватному виконавцю Солонько М.М. Однак, кошти авансового внеску до цього часу не повернуто, письмової відповіді на звернення про повернення авансового внеску приватним виконавцем не надано.

Стислий виклад ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

18.          Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.08.2023 у задоволенні скарги АТ "СК "ІНГО" на дії та бездіяльність приватного виконавця відмовлено.

19.          Ухвала мотивована тим, що між приватним виконавцем та скаржником наявні цивільно-правові відносини, що виникли на підставі договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020. Умовами даного договору передбачено умови та порядок оплати вартості додаткової винагороди приватному виконавцю.

20.          Господарський суд першої інстанції виходив з того, що наявність вказаного договору від 04.05.2020, а також виставленого приватним виконавцем страховій компанії рахунку-фактури на оплату додаткової винагороди, та його оплата товариством свідчать про те, що сплачені 3754,50 грн згідно з платіжною інструкцією №16808 від 21.10.2020 грошові кошти не є авансовими внесками в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", а є оплатою додаткової винагороди за договором про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020. 

21.          У зв`язку з викладеним, господарський суд зазначив, що вимоги скаржника випливають з цивільно-правових відносин, що виникли між сторонами на підставі договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 і сплачені кошти не є авансовим внеском, а тому в задоволенні скарги на дії приватного виконавця слід відмовити.

22.          Крім того, в ухвалі господарський суд з посиланням на ст. 341 ГПК України зауважив, що скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця з пропуском встановленого чинним законодавством України строку на оскарження дій приватного виконавця.

23.          Додатковою ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2023 частково задоволено заяву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М.М. про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з страхової компанії на користь приватного виконавця 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяви відмовлено.

24.          Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2023 ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.08.2023 та додаткову ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2023 залишено без змін.

25.          Постанова мотивована тим, що господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в задоволенні скарги АТ "СК "ІНГО" на дії та бездіяльність приватного виконавця слід відмовити.

26.          Також господарський суд апеляційної інстанції зауважив, що суд першої інстанції врахував обґрунтованість та розумність визначення розміру витрат на правничу допомогу у контексті обсягу наданих юридичних послуг та встановив, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, а також вартістю заявлених до повернення невикористаних коштів авансового внеску (в сумі 3754,50 грн), наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг. Зважаючи на характер спору, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений ним на виконання робіт, господарський суд апеляційної інстанції констатував наявність правових підстав для часткового задоволення заяви приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонько М.М. та покладення на АТ "СК "ІНГО" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

27.          АТ "СК "ІНГО" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2023, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.08.2023, додаткову ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2023 про ухвалення додаткового рішення, а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

28.          Скаржник зазначає про порушення господарськими судами норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 14, 76, 78, ч. 8 ст. 129 ГПК України та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, ч. 4 ст. 4 "Про виконавче провадження". 

29.          На думку скаржника, угода між приватним виконавцем і стягувачем може бути укладена тільки у випадку одночасного винесення постанови про відкриття виконавчого провадження разом з постановою про стягнення основної винагороди, тоді як виконавче провадження відкрито не було.

30.          Також скаржник у касаційній скарзі зазначає обставини, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зокрема, вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, не врахував висновки Верховного Суду щодо розгляду заяви про стягнення витрат на правову допомогу, викладені у постанові від 26.07.2023 у справі №160/16902/20 та в ухвалі від 09.11.2023 у справі №921/357/20. 

31.          Водночас скаржник у касаційній скарзі зазначає обставини, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України і вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

32.          Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшли.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

33.          Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права під час розгляду скарги на дії/бездіяльність приватного виконавця щодо неповернення авансових внесків, сплачених на підставі договору про додаткову винагороду за виконання наказу, а також щодо постановлення додаткової ухвали про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

34.          Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у ч. 3 ст. 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

35.          Відповідно до змісту ухвали господарського суду, яка залишена без змін постановою господарського суду апеляційної інстанції, остання містить взаємовиключні висновки щодо відмови у задоволенні скарги на дії та бездіяльність приватного виконавця. Так, в ухвалі зазначено: 1) вимоги скаржника випливають з цивільно-правових відносин, що виникли між сторонами на підставі договору про додаткову винагороду приватного виконавця і сплачені кошти не є авансовим внеском, а тому в задоволенні скарги на дії приватного виконавця слід відмовити, а також те, що 2) скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця з пропуском встановленого ст. 341 ГПК України строку на оскарження дій приватного виконавця.

36.          Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

37.          Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

38.          Відповідно до положень ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

39.          Згідно з п. "а" ч. 1 ст. 341 ГПК України відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

40.          При цьому пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч. 2 ст. 341 ГПК України).

41.          За приписами ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

42.          Як свідчить зміст оскарженої ухвали, господарський суд першої інстанції не надав оцінку доводам приватного виконавця про пропуск стягувачем строку для подання скарги.

43.          Зокрема, господарський суд першої інстанції не встановлював ні початок перебігу строку звернення до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріплений у ч. 1 ст. 341 ГПК України, ні дату звернення стягувача з відповідною скаргою з дослідженням поведінки скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав. При цьому, господарський суд розглянув по суті подану скаргу, дійшовши висновку про безпідставність поданої скарги.

44.          Як свідчить зміст оскаржуваної постанови, апеляційний господарський суд також не досліджував питання дотримання стягувачем строку подання скарги на дії та бездіяльність приватного виконавця. 

45.          Верховний Суд неодноразово зазначав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений ч. 1 ст. 341 ГПК України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин.

46.          Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень".

47.          Відсутність в оскаржуваних судових рішеннях встановлення істотних обставин щодо початку та закінчення перебігу процесуального строку для звернення із скаргою до суду, факту дотримання стягувачем цього строку, може свідчити про передчасність висновків судів про прийняття до розгляду скарги та можливість господарського суду щодо розгляду такої скарги по суті в порядку ст. 343 ГПК України, оскільки нормами ГПК України імперативно визначено, що пропущений процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлено за відповідних обставин судом виключно за клопотанням особи, що подає скаргу. 

48.          Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади господарського судочинства, а саме його диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін.

49.          Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.11.2023 у справі №904/3734/20 та від 15.02.2024 у справі №909/524/19 між тими ж сторонами та за аналогічних обставин і яку Верховний Суд враховує під час ухвалення цієї постанови. 

50.          Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

51.          За змістом ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

52.          Оскаржувані судові рішення таким вимогам не відповідають, враховуючи неповноту дослідження та оцінки судами зібраних у справі доказів та обставин, що входять до предмета доказування у цьому спорі, безпідставне залишення без розгляду судом першої інстанції клопотання виконавця про пропуск стягувачем строку на подання скарги на дії приватного виконавця, та не виправлення вказаного процесуального порушення судом апеляційної інстанції.

53.          Зважаючи на наведене у його сукупності, Верховний Суд визнає обґрунтованими доводи скаржника щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права з підстав наведених у цій постанові. У цьому ж зв`язку, інші твердження скаржника щодо порушення господарськими судами норм законодавства під час розгляду скарги по суті, Верховним Судом не розглядаються. У той же час виявлені процесуальні порушення не можуть бути виправлені Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (ст. 300 ГПК України).

54.          Вказане зумовлює скасування ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, якою ухвалу в цій частині залишено без змін, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

55.          Разом з тим не може бути залишена в силі і додаткова ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2023, залишена без змін постановою апеляційного господарського суду від 08.12.2023, якою стягнуто з страхової компанії на користь приватного виконавця 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на таке.

56.          Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 

57.          Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 49 постанови від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

58.          Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

59.          Тобто, законодавець розрізняє 2 види судових витрат - 1) судовий збір, порядок розподілу якого визначається ГПК України, Законом України "Про судовий збір" і 2) витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати, визначені в ч. 3 ст. 123 ГПК України і які розподіляються в порядку, встановленому ГПК України.

60.          Рішення суду першої інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України). 

61.          Частинами 1, 3 ст. 244 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо він не вирішив питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

62.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 зазначила, що аналіз положень ст. 244 ГПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. 

63.          Отже, скасування первісного судового рішення, ухваленого за результатом вирішення спору по суті, з направленням справи на новий розгляд, є самостійною підставою для скасування і додаткового судового рішення до нього, прийнятого відповідно до вимог ст. 244 ГПК України (аналогічний висновок міститься у п. 16 постанови Верховного Суду від 23.06.2022 у справі №904/6341/20, у постанові Верховного Суду від 22.12.2023 у справі №914/1231/23). 

64.          Додатковою ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2023, залишеною без змін постановою апеляційного господарського суду від 08.12.2023, стягнуто з страхової компанії на користь приватного виконавця 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ця оскаржувана додаткова ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2023 постановлена судом як додаткове судове рішення до ухвали цього ж суду від 25.08.2023.

65.          Оскільки Верховний Суд за результатом розгляду касаційної скарги АТ "СК "ІНГО" встановив порушення норм процесуального права, наслідком якого є скасування постанови Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2023 та ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 25.08.2023 та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд дійшов висновку і про скасування додаткової ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2023, залишеної без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2023, як невід`ємної частини основних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

66.          За результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

67.          Зважаючи на допущені судами порушення норм процесуального права щодо неповного дослідження зазначених вище обставин та доказів у справі, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень з направленням матеріалів цієї справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

68.          Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене у цій постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, і, в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Судові витрати

69.          З огляду на скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до місцевого господарського суду, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2023, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.08.2023, додаткову ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 19.10.2023 у справі №909/992/19 скасувати.

3. Справу №909/992/19 передати на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       В. Картере

Судді                                                                                                    В. Пєсков

                                                                                                    В. Погребняк