Номер провадження: 22-ц/813/2227/24 
Справа № 522/14283/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.
за участю секретаря Пухи А.
учасники справи:
позивач — Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ»
представник позивача – Масіна Вікторія Петрівна
відповідач —  ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2023 року 
у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.
Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (код ЄДРПОУ 26472133, місцезнаходження: 65039, м.Одеса, вул. Басейна, 5) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 12359,69 грн. та судовий збір у розмірі 2481,00 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_2 . 08.12.2021 Приморським районним судом м. Одеси був прийнятий судовий наказ № 522/22526/21 про стягнення з відповідача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. Проте, 22.07.2022 Приморським районним судом м. Одеси було задоволено заяву ОСОБА_1 та скасовано судовий наказ. Зазначає, що відповідач плату за надані Водоканалом послуги не сплачував в наслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 12359,69 грн. за період з 01.08.2019 по 31.07.2022. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2023 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - відмовлено.
Суд першої інстанції зазначив, що в позовних вимогах представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 є споживачем філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ТОВ «ІНФОКС», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_2 , також у письмових поясненнях зазначає, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , однак на підтвердження вказаних обставин суду належних та допустимих в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказів не надано.
Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано лише обґрунтований розрахунок суми заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_2 за період з 01.08.2019 по 31.07.2022 та копію ухвали суду про скасування судового наказу.
Доказів того, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , договору, на підставі якого надаються послуги з водопостачання та водовідведення, а також документів щодо затвердження тарифів, за якими нараховується заборгованість, суду не надано.
Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2023 та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг — задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та таким що підлягає скасуванню.
Вказує, що на позивача як власника житлового приміщення покладається законом обов`язок сплачувати за комунальні послуги, які надаються їх постачальниками.
Отже, з часу набуттям права власності на квартиру, ОСОБА_1 зобов`язаний здійснювати оплату за надані послуги.
У своєму відзиві на позовну заяву відповідач жодним чином не заперечує своє право власності на квартиру (або її частину) АДРЕСА_2 .
Крім того, у суду відсутня протилежна інформація, оскільки матеріали справи не містять спростування позовних вимог філії, що доводить, що суд формально та упереджено розглянув справу.
Також зазначено, що з моменту скасування судового наказу по справі №522/22526/21 у відповідача була можливість звернутись до філії з наданням підтверджуючих документів про відсутність права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначає, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг.
Відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг апелянтом та їх отримання відповідачем - не звільняє відповідача від сплати заборгованості за надані послуги. Тобто, відповідач отримує надані позивачем послуги, а філія надавала та продовжує надавати вказані послуги.
Звернення відповідача у встановленому законом порядку з претензіями до філії з приводу кількісних та якісних показників отриманих послуг у матеріалах справи відсутні.
Стосовно не надання суду документів, які затверджують тариф зазначає, що відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про затвердження тарифів знаходяться у відкритому доступі та не потребують доказування, оскільки перевірити їх дійсність можливо безпосередньо на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Отже, вважає, що не надання загальновідомої інформації (яка перебуває у відкрито доступі) не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на той факт, що відповідачем тарифи не спростовані.
Позиція учасників у справі.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2023 року залишити без задоволення.
У своїй апеляцій скарзі представник ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» належним чином не обґрунтував та не надав жодних нових даних і доказів походження заборгованості.
Як вказує представник водоканалу у своєму розрахунку – за адресою: АДРЕСА_1 , значиться троє власників, тож, зазначена у позовній заяві сума – це сукупний борг усіх зареєстрованих за цією адресою власників, але, чомусь, весь борг хочуть стягнути лише з нього.
Як зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, «Відповідно до ст. 12 ЗУ №2189- VII (Про житлово-комунальні послуги), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах».
Згідно п. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини. У наданих документах представник водоканалу не надав жодних доказів існування укладеного договору щодо надання послуг водопостачання та водовідведення між ним та філією «Інфоксводоканал» ТОВ «ІНФОКС», тому що такий договір ніколи не укладався і своїм підписом договірних відносин з філією «Інфоксводоканал» ТОВ «ІНФОКС» ОСОБА_1 не засвідчував.
Щодо явки сторін.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 12359,69 грн. і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції зазначив, що в позовних вимогах представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 є споживачем філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ТОВ «ІНФОКС», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_2 , також у письмових поясненнях зазначає, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , однак на підтвердження вказаних обставин суду належних та допустимих в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказів не надано.
Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано лише обґрунтований розрахунок суми заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_2 за період з 01.08.2019 по 31.07.2022 та копію ухвали суду про скасування судового наказу.
Доказів того, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , договору, на підставі якого надаються послуги з водопостачання та водовідведення, а також документів щодо затвердження тарифів, за якими нараховується заборгованість, суду не надано.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову з задоволенні позову.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити, із таких мотивів.
Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» в порядку наказного провадження звертався до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за послуги водопостачання та водовідведення. При цьому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2022 по справі №522/22526/21 судовий наказ від 08.12.2021 року по справі №522/22526/21, виданий Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованості за послуги водопостачання у розмірі 9868,91 грн. був скасований (а.с. 8).
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» здійснює послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач за вказаною адресою отримує і споживає надані послуги, за вказаною адресою відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 5) .
Відповідно до п. 2.1 Положення про філію «Інфоксводоканал» предметом діяльності філії є надання послуг водопостачання та водовідведення в кількісних та якісних параметрах, 16 жовтня 2014 року НКРЕКП прийняло рішення про видачу ліцензії ТОВ «Інфокс» на здійснення господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, недійсною ліцензія не визнавалася, також не визнавався недійсним і договір оренди між Одеською міською радою і позивачем про оренду цілісного майнового комплексу.
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 15 лютого 1992 року затверджено Правила користування комунальним водопроводом та каналізацією у м. Одесі, у додатку № 1 визначені норми водопостачання, які у подальшому доповнені рішення № 30 від 25 лютого 2010 року.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на закріплені ЦПК України засади судочинства змагальність та диспозитивність, саме на позивачеві лежав процесуальний обов`язок довести вказані обставини.
Згідно зі ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безперервно, належної якості та підлягає оплаті. Статтею 22 цього Закону передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів та послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Пунктом 4.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньо будинкових мереж або до мереж споживачів).
Пунктом 3.2 Правил передбачено, що водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.
Таким чином, доводи апеляційної скарги проте, що відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем - не звільняє відповідача від сплати заборгованості за надані послуги є обґрунтованими. Тобто, відповідач отримує надані позивачем послуги, а позивач надав та продовжує надавати вказані послуги, матеріали справи не містять звернення відповідача у встановленому законом порядку з претензіями до позивача з приводу кількісних та якісних показників отриманих послуг.
Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, висновки яких враховуються судом на підставі ч.6 ст. 263 ЦПК України, по даній справі.
Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач за надані послуги грошові кошти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 12359,69 грн за період з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2022 року. Це підтверджується розрахунком заборгованості, наданим суду позивачем (а.с. 5-7).
Посилання відповідача щодо необґрунтованості розрахунку позивача не спростований належним чином – наданням іншого розрахунку або зазначення, в чому саме полягає неправильність розрахунку, застосованих для цього тарифів, тощо.
Відповідно до п. 2.1 Положення про філію «Інфоксводоканал» предметом діяльності філії є надання послуг водопостачання та водовідведення в кількісних та якісних параметрах, 16 жовтня 2014 року НКРЕКП прийняло рішення про видачу ліцензії ТОВ «Інфокс» на здійснення господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, недійсною ліцензія не визнавалася, також не визнавався недійсним і договір оренди між Одеською міською радою і позивачем про оренду цілісного майнового комплексу. Так само як і відсутнє рішення щодо неконституційності НКРЕКП, який встановлює тарифи для підприємств, які здійснюють діяльність з надання послуг з водопостачання та водовідведення по всій Україні.
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 15 лютого 1992 року затверджено Правила користування комунальним водопроводом та каналізацією у м. Одесі, у додатку № 1 визначені норми водопостачання, які у подальшому доповнені рішення № 30 від 25 лютого 2010 року.
Щодо відсутності договору між сторонами, позивач зазначив, що це не є підставою для звільнення відповідачки від оплати послуг, крім того, відповідач не спростовує твердження, що він отримував послуги, надані позивачем у повному обсязі. Тобто відповідач не надав жодних доказів на спростування обставин, вказаних у позові.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 також зроблено висновок, що "споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі".
Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16.
У справі, що переглядається, матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг водоканала як різновиду житлово-комунальних послуг, порушення строків та розміру їх оплати, а також відсутність актів-претензій або інших доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі, тому слід зробити висновок про наявність правових підстав для задоволення позову й стягнення з відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.
Вказана практика Верховного Суду у справах про стягнення за житлово-комунальні послуги за умови відсутності договору є сталою.
Законність надання ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» послуг та здійснення ними господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення та надання ним послуг ОСОБА_1 , який ним споживалися у повному обсязі, що має наслідком їх оплату, не спростована відповідачем.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи що позовні вимоги задоволено в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору, а саме за подачу позовної заяви – 2254 грн. (а.с. 4) та за подачу апеляційної скарги – 3721,50 грн.(а.с. 65).
На підставі повного і всебічного з`ясування обставин, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що сума заборгованості складає 12359,69 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» - задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2023 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: 
АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ»(код ЄДРПОУ 26472133, місцезнаходження: 65039, м.Одеса, вул. Басейна, 5) заборгованость за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 12 359 гривень69 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ»( код ЄДРПОУ 26472133, місцезнаходження: 65039, м.Одеса, вул. Басейна, 5) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5975 гривень 50 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.

Головуючий суддя                                                         В.В. Кострицький

Судді                                                                        М.В. Назарова

Н.В. Стахова