ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року                                                         м.Чернівці
Суддя Чернівецького апеляційного суду Марчак В.Я. за участю секретаря судового засідання Михайлюка М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Батракова М.Ю. на постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2024 року відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.204-1 КУпАП,-

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскарженого судового рішення.
Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2024 року  ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 13600 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
На вказану постанову захисник Батраков М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.
У своїй скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не перевірені обставини вчинення даного адміністративного правопорушення.
Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 затриманий за 25 000 метрів від державного кордону, що вказує на те, що він міг рухатися в будь-який населений пункт Сокирянської ОТГ, а не в сторону державного кордону.
Вказує, що ОСОБА_1 9 січня 2024 року прямував з Вінницької області в Чернівецьку область, виконуюче робоче завдання, оскільки працює торговим агентом, однак на момент затримання перебував на стажуванні та не мав при собі документів на підтвердження цього факту. 
Зазначає, що під час затримання та оформлення адміністративних матеріалів ОСОБА_1 телефонував підприємцям, до яких він їхав з торговими пропозиціями і вони в телефонному режимі підтвердили даний факт, однак ці пояснення не були взяті до уваги працівниками прикордонної служби та вони запевняли його, що він зможе надати пояснення в суді, однак змусили написати заяву про розгляд справи без його участі.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати суду пояснення, докази своєї невинуватості, оскільки про те, що справа надійшла до суду йому стало відомо лише після отримання повідомлення у додатку «ДІЯ», що відносно нього винесена постанова.
____________________________________________________________________
ЄУНСС 722/90/24                Головуючий в І інстанції: Суський О.І.
Номер справи 33/822/100/24                Суддя-доповідач: Марчак В.Я.

Обставини, встановлені Судом першої інстанції.
Згідно оскаржуваної постанови, 11.01.2024 року на розгляд Сокирянського районного суду начальником відділу прикордонної служби «Сокиряни» (тип Б) направлено матеріали про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №130810, складеного 09.01.2024 року інспектором прикордонної служби 3 категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_2 , 09.01.2024 року о 13 год. 30 хв., громадянин України ОСОБА_1 спільно із громадянином ОСОБА_3 вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, на відстані 25000 метрах від лінії державного кордону, в напрямку 0107/06 прикордонного знаку, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території Сокирянської ОТГ Дністровського району Чернівецької області, у зв`язку з чим був затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост», чим порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.
За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Позиції учасників апеляційного провадження.
ОСОБА_1 та захисник Батраков М.Ю. були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, однак до початку судового засіданні подали заяви про розгляд справи без їх участі, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.
Мотиви Суду.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог не дотримався.
Частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.
Обґрунтовуючи вину ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, районний суд зіслався на протокол про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне затримання та письмові пояснення старшого прикордонного наряду ОСОБА_4 .
Однак, досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом». 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №130810, складеного 09.01.2024 року інспектором прикордонної служби 3 категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_2 , 09.01.2024 року о 13 год. 30 хв., громадянин України ОСОБА_1 спільно із громадянином ОСОБА_3 вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, на відстані 25000 метрах від лінії державного кордону, в напрямку 0107/06 прикордонного знаку, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території Сокирянської ОТГ Дністровського району Чернівецької області, у зв`язку з чим був затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост», чим порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП ( а.с.1).
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину кордону на відстані 25000 метрів від лінії державного кордону, в напрямку 0107/06 прикордонного знаку, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території Сокирянської ОТГ Дністровського району Чернівецької області.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься.
Крім того, згідно вказаного протоколу у вину ОСОБА_1 ставиться порушення ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».
Водночас, вказані норми містять загальні поняття та є бланкетними і відсилають до спеціальних норм – підзаконних нормативно-правових актів, що передбачають порядок перетинання державного кордону. 
Однак в протоколі формально вказано про порушення ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та не зазначено, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено ОСОБА_1 і які конкретні дії ним вчинено в порушення цих статей.
Таким чином, апеляційний суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості. 
Відповідно до протоколу про адміністративне затримання від 09 січня 2024 року, ОСОБА_1 було затримано для з`ясування обставин вчиненого правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.2.).
З протоколу про особистий огляд, огляд речей та вилучення речей і документів від 09 січня 2024 року вбачається, що у  ОСОБА_1  не було виявлено жодних речей і документів, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону ( а.с.3).
З матеріалів справи встановлено, що особу  ОСОБА_1 , було встановлено за паспортом громадянина України, який він мав при собі. 
Постановою КМУ від 07 грудня 2023 року № 1292, якою внесено зміни до постанови КМУ від 27 липня 1998 року №1147 « Про прикордонний режим» передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.
Таким чином, перебування ОСОБА_1 в контрольованому прикордонному районі з паспортом громадянина України за 25 км від лінії державного кордону не може свідчити про наявність в нього умислу на перетин державного кордону.
У своїй постанові районний суд визнав доказом, що підтверджує вину ОСОБА_1 письмові пояснення старшого прикордонного наряду ОСОБА_4 від 09.01.2024 року ( а.с.8), з чим апеляційний суд не погоджується, оскільки працівник прикордонної служби, що склав протокол про адміністративне правопорушення є зацікавленою особою у розгляді справи, а тому його пояснення ставлять під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.
Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення як і пояснення інспектора прикордонної служби самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вину ОСОБА_1 ставиться вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, тобто спроби незаконного перетину державного кордону вчинена групою осіб. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані які б підтверджували особу ОСОБА_3 , про яку вказано у протоколі, її пояснення чи будь-які інші відомості на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 вчинили спробу незаконного перетину державного кордону.
Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас, докази, наявні у матеріалах справи, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як належні і достатні та свідчити про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Наведене вище у своїй сукупності дозволяє зробити висновок про формальний підхід до підготовки матеріалів справи при складенні протоколу про адміністративне правопорушення і спрощений підхід суду першої інстанції до розгляду справи та дослідження доказів, а тому доводи апеляційної скарги є слушними.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП поза розумним сумнівом. Інших належних і допустимих доказів у встановленому законом порядку уповноваженими особами не надано.
У відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. 
На переконання апеляційного суду, районний суд прийшов до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навівши достатніх доводів на обґрунтування свого рішення, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-35, 245, 247, 248, 249, 251, 252, 294 КУпАП апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Батракова М.Ю.– задовольнити.
Постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2024 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП – скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького
апеляційного суду                        [підпис]                        В.Я. Марчак

Згідно з оригіналом        
Суддя Чернівецького
апеляційного суду      _________________   В.Я. Марчак
(посада)                           (М.П., підпис)                            (ПІБ)
06.02.2024 року 
(дата засвідчення копії)