Справа № 464/5551/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/258/24                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        26 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
               суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 27 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача вартість ремонту павільйону очікування громадського транспорту по АДРЕСА_1 в сумі 11 325 грн. 26 коп., а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 28.10.2021 року о 01 год. 00 хв. у місті Львові по вул. Панаса Мирного, 37 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території на проїзну частину вулиці Панаса Мирного, не надав дорогу автомобілю «Mercedes – Benz S63AMG», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по цій проїзній частині, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів, в результаті якого вони отримали механічні пошкодження, а також було пошкоджено павільйон очікування громадського транспорту, на ремонт якого було витрачено 11 325 грн. 26 коп., стягнення яких і є предметом позовних вимог.
Постановою Франківського районного суду м.Львова від 12.09.2022 року винним у вищезгаданій дорожньо-транспортній пригоді (ДТП) визнано відповідача ОСОБА_1 , з якого позивач і просив стягнути вартість ремонту пошкодженого павільйону очікування громадського транспорту (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що в ході судового розгляду справи було встановлено, що на момент ДТП автомобіль «Fiat», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР1540999, виданим страховою компанією «Еталон», як страховиком, а відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку саме страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
А за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, відшкодування шкоди особою, відповідальність якоі? застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом Украі?ни «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданоі? шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, якии? уклав відповіднии? договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правовоі? відповідальності (стаття 3 Закону Украі?ни «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоі? відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
В той же час, позовних вимог до страховика, ПАТ СК «Еталон», позивач не заявляв, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки суд позбавлений можливості з власної ініціативи замінити або залучити співвідповідача: саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 757/39693/20 та від 02 лютого 2022 року у справі №462/4724/20 (а.с. 56-58).

Вищезгадане рішення оскаржив позивач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Звертає увагу на те, що «страховик має відшкодувати шкоду в межах суми ліміту страхового відшкодування. Однак суд не зазначив ліміт відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності…, що дало б змогу визначити страховика одноособовим відповідачем у справі» (а.с. 62-68).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 січня 2024 року (яка отримана сторонами 29-30 січня 2024 року; а.с. 76-79) відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 74).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма учасниками справи (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що:
-        28.10.2021 року на вулиці Панаса Мирного, 37 у місті Львові мала місце ДТП і 12.09.2022 року постановою Франківського районного суду міста Львова винним у цій ДТП визнано відповідача ОСОБА_1 (а.с. 16);
-        в результаті вищезгаданої ДТП було пошкоджено павільйон очікування громадського транспорту, вартість ремонту якого становить 11 325 грн. 26 коп., стягнення яких і є предметом позовних вимог.

В обґрунтування заявлених позовних вимог самим позивачем до поданої ним до суду позовної заяви долучено Довідку про вищезгадану дорожньо-транспортну пригоду, складену Управлінням патрульної поліції у Львівській області, у якій зазначено, що у ОСОБА_1 є наявним поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР1540999, виданий Страховою компанією «Еталон» (а.с. 9).
Таким чином, безспірним є те, що позивачу на момент подачі ним позову до суду було добре відомо про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , як власника автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 (учасника ДТП), є застрахованою у Страховій компанії «Еталон», однак позовних вимог до останньої позивач не пред`являв і навіть до участі у справі її не залучав. 
Клопотань до суду про витребування будь-яких доказів позовна заява також не містить.

10 жовтня 2023 року відповідачем було подано до суду, а також надіслано і на офіційну електронну адресу позивача, Відзив на позовну заяву, до якого було долучено докази наявності у відповідача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР1540999, виданого Страховою компанією «Еталон», у якому міститься вимога відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог до нього саме з посиланням на наявність згаданого полісу страхування (а.с. 44-52).
Оскаржуване рішення судом було ухваленим 27 грудня 2023 року – через два з половиною місяці після отримання позивачем вищезгаданого Відзиву на позовну заяву, однак останній навіть спроб уточнити позовні вимоги та притягнути до участі у справі в якості відповідача Страхову компанію «Еталон» не робив: докази про інше у матеріалах справи відсутні і апеляційна скарга доводів про це не містить.

За вищенаведених обставин у суду були відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем саме до ОСОБА_1 , як особи, цивільно-правова відповідальність якої, як власника автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 (учасника ДТП), на час ДТП була застрахованою у Страховій компанії «Еталон» і доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.
В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено аргументованих заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 ) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року – 3 028 грн. 00 коп.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 11 325 грн. 26 коп. майнової шкоди.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 11 325 грн. 26 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 100 = 302 800, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 11 325 грн. 26 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 27 грудня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 26 лютого 2024 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.