ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/3406/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,     
  
                    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційною скаргою    Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 р. (суддя Конишева О.В.) в адміністративній справі №280/3406/23 за позовом     ОСОБА_1    до    Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій проситв визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу від 12.11.2020 №Ф-5523-50 Головного управління ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України в частині нарахування 20605,05грн.
          В обґрунтування позову посилався на те, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці; фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту). Стверджував, що він не є підприємцем та не забезпечує себе роботою самостійно, а тому не є платником єдиного внеску.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 р., ухваленим за результатом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву задоволено частково. Суд визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 №Ф-5523-50 в частині зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 20246,38 грн.
          У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що запис про державну реєстрацію позивача, як фізичної особи-підприємця, з 2006 року свідчить про його обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок за увесь період. Тільки у зв`язку із внесенням змін у ст. 4 Закону №2464-УІ, які набрали чинності 01.01.2021, особи, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску.
          У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене  рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване.
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань позивач з 02.10.2006 зареєстрований як фізична особа-підприємець. 12.11.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області була прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5523-50 з якої вбачається, що станом на 31.10.2020 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 35588,74 грн.
          Позивач не погодившись з зазначеною вимогою про сплату боргу (недоїмки) в частині нарахування 20605,05 грн, звернувся до суду з позовом про її скасування.
          Постановляючи оскаржене  рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана вимога в частині зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 20246,38 грн (березень 2018 року, 2-4 квартал 2018 року, 2019 рік та січень 2020 року) є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки  позивач був  найманим працівником у зазначені періоди.
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
           Колегія суддів зазначає наступне.
          Приписами пункту 2 частини 1 статті 1, пункту 1,4 частини 1 статті 4, частини 5 статті 8, частиною 2,3,8 статті 9, статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08 липня 2010 р. (далі - Закон № 2464-VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
          Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 - 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 % до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
          Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
          Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
          Постановами Верховного Суду від 04 грудня 2019 р. по справі №440/2149/19, від 18 лютого 2022 р. у справі №420/4911/20 визначено, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Водночас, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, яка господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, лише за умови, якщо вона не є найманим працівником. В цьому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець. Суд акцентував увагу на тому, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано. Однак тлумачення норм даного Закону щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
          Такий правовий висновок враховано судом першої інстанції у відповідності до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Внесення змін у ст. 4 Закону №2464-УІ, які набрали чинності 01.01.2021, щодо звільнення  осіб, які мають основне місце роботи, від сплати за себе єдиного внеску, є свідченням врахування законодавцем судової практики та усунення недоліків законодавства. Відтак, доводи скаржника в цій частині колегія суддів вважає неспроможними.
          Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції в частині, якою позивачу відмовлено у задоволенні позову, не оскаржено, тому його перевірка здійснена виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
          
          Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                   П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 р. в адміністративній справі №280/3406/23 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 10 січня 2024 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.     
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук