Номер провадження: 22-ц/813/2425/24 
Справа № 505/3188/18
Головуючий у першій інстанції Павловська Г. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 505/3188/18
Номер провадження: 22-ц/813/2425/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
- за участю секретаря судового засідання – Трофименка О.О.,

учасники справи: 
- позивач - ОСОБА_1 , 
- відповідач – Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Голова первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Приходько Олександр Микитович,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Голова первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Приходько Олександр Микитович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою адвоката Цуркан Олексія Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Павловської Г.В. о 15 годині 49 хвилині 17 травня 2023 року, повний текст рішення складений 22 травня 2023 року,
встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати незаконним і скасувати наказ ДП «НЕК «Укренерго» від 31.08.2018 року № 664-к «Про звільнення» ОСОБА_1 , інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11, якого звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу України про працю України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11 з 01.09.2018 року та зобов`язати державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» перевести ОСОБА_1 на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11.; 3) у випадку відсутності на момент поновлення посади інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11, зобов`язати державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» здійснити з 01.09.2018 року поновлення та переведення ОСОБА_1 на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11; 4) у випадку відсутності на момент поновлення посади інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11, здійснити з 01.09.2018 року формальне поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11, та перевести його на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11; 5) стягнути з ДП «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 вересня 2018 року по день ухвалення судового рішення, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний рахунок № НОМЕР_1 , який закріплено банком за заробітною карткою НОМЕР_2 за ОСОБА_1 . Банк утримувач - ПАТ Державний ощадний банк України» МФО № 300465, код ЄДРПОУ № 00032129; 6) стягнути з ДП «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі – 70 000,00 грн., шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний рахунок № НОМЕР_1 , який закріплено банком за заробітною карткою № НОМЕР_2 за ОСОБА_1 . Банк утримувач - ПАТ «Державний ощадний банк України» МФО № 300465, код ЄДРПОУ №00032129; 7) стягнути з ДП «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу, яка передбачена ст. 44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, шляхом перерахування його у безготівковій формі на поточний рахунок № НОМЕР_1 , який закріплено банком за заробітною карткою № НОМЕР_2 за ОСОБА_1 . Банк утримувач - ПАТ «Державний ощадний банк України» МФО № 300465, код ЄДРПОУ №00032129. Позивач також просить допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що згідно наказу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» від 19.02.2016 року № 149-к його було прийнято на посаду головним фахівцем сектора з питань запобігання та виявлення корупції ДП «НЕК «Укренерго», робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11.
21.11.2017 року згідно наказу ДП «НЕК «Укренерго» № 570-к ОСОБА_1 переведено на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11.
Наказом т.в.о. директора ДП «НЕК «Укренерго» Ковальчука В.В. від 14.06.2018 №212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго» із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» виведено структурний підрозділ: Відділ внутрішнього контролю.
Того ж дня, 14.06.2018 року, ОСОБА_2 видано наказ № 213-к/оп «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укренерго», яким виведено із штатного розпису у тому числі посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго».
Наказом директора з управління персоналом ДП «НЕК «Укренерго» Николенко С.Є. від 14.06.2018 № 416-к «Про наступне вивільнення» вирішено підготувати попередження про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці і зміною організаційної структури.
21.06.2018 року позивача попереджено про вивільнення (про зміну істотних умов праці) та повідомлено, що у разі відмови від переведення на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю або у зв`язку з її відсутністю його буде звільнено 21.08.2018 року з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При ознайомленні з зазначеним попередженням ОСОБА_1 вказав на ньому, що воно є незаконним та протиправним, яке порушує його трудові права і додав до попередження заяву на звільнення за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП від 19.06.2018 року на підставі п. 5.48 Колективного договору з проханням розглянути та погодити його звільнення 04.07.2018 року, а у разі незгоди погодити звільнення за угодою сторін, повідомити його особисто під підпис мотивованою відповіддю. Однак жодної відповіді з боку адміністрації ДП «НЕК «Укренерго» на зазначені недоліки, прохання, та заяви ним отримано не було.
Також 21.06.2018 року йому був наданий перелік вакантних посад по ДП «НЕК «Укренерго» при ознайомленні з яким ОСОБА_1 на сторінці № 1, № 2 та №20 було зазначено ряд недоліків до переліку, а саме: перелік є неповним у зв`язку з тим що п/п № 13 відсутній, в переліку не зазначено інформацію щодо посадових окладів.
Наказом ДП «НЕК «Укренерго» від 31.08.2018 року № 664-к «Про звільнення» ОСОБА_1 , інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11, звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу України про працю України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. При ознайомленні з наказом «Про звільнення» позивач вказав на ньому, що він є незаконним, протиправним та який порушує його трудові права передбачені ст. 42 КЗпП «Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці».
Позивач вказує, що зазначений Наказ ДП «НЕК «Укренерго» від 31.08.2018 року № 664-к є протиправним, таким, що порушує його законні права та інтереси і підлягає скасуванню з наступних підстав:
- наказ ДП «НЕК «Укренерго» від 31.08.2018 року № 664-к «Про звільнення» видано неуповноваженою особою, яка не мала на це відповідних повноважень - директором з управління персоналом Николенко С.Є. Проте, пунктом 8.8.9 Статуту, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12.09.2017 № 599 та погодженого головою профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго», чітко визначено, що рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників приймає директор. Делегування даних повноважень іншим особам Статутом не передбачено.
- ДП «НЕК «Укренерго» мало можливість перевести його на іншу посаду, але, навпаки, завадило залишенню його на роботі. Попри обов`язок роботодавця вжити заходів до збереження його працевлаштування відповідач запропонував йому неповний перелік наявних на підприємстві посад, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.
Більш того, перелік вакантних посад надавався йому один раз при ознайомленні з попередженням про вивільнення (про зміну істотних умов праці), а не в увесь період вивільнення, хоча іншим співробітникам відділу перелік вакантних посад надавався ще два рази 20.08.2018 року та 31.08.2018 року.
Так, йому був наданий перелік вакантних посад по ДП «НЕК «Укренерго» станом на 01.06.2018 року, який не містив повної інформації, зокрема не зазначено розмір посадових окладів, відсутній пункт 13, що не давало йому змоги зробити вільний вибір посади відповідно до його освіти, та досвіду роботи. Про вказане позивачем повідомлено керівництво підприємства.
Після цього, жодної вакансії та оновленого переліку вакантних місць до 31.08.2018 йому запропоновано не було. Хоча відомо, згідно інформаційного дайджесту «призначення місяця» та телефонного довідника підприємства, керівництво підприємства переводило та приймало на посади людей, які не було віднесено до вищевказаного переліку, та які було введено після його попередження про вивільнення.
Згідно наказу від 16.08.2018 № 605-к та № 612-к дату звільнення працівників внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» перенесено на 31.08.2018 року.
Позивач зазначає, що з наказом від 16.08.2018 № 605-к та № 612-к він ознайомлений не був.
Попри цей факт, наказом ДП «НЕК «Укренерго» від 31.08.2018 року № 664-к «Про звільнення» його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Крім того позивач зазначає, що ДП «НЕК «Укренерго» порушено процедуру отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.
Позивач зазначив, що усупереч вказаним вимогам закону Відповідач із зверненням щодо проведення консультацій з питань скорочення чисельності або штату працівників до профспілкового комітету підприємства не звертався.
14.08.2018 року його було запрошено на засідання профспілкового комітету підприємства на якому розглядалося подання директора з управління персоналом Николенко С.Є. від 24.07.2018 про надання згоди на звільнення працівників відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», у тому числі і його. На засіданні було вказано, що він відмовився від запропонованих вакансій та взагалі від працевлаштування на підприємстві, що є недостовірними даними. Оскільки жодних підтверджень відмов працівників не було, у тому числі і його, профспілковим комітетом розгляд вищевказаного подання було відкладено, витребувано у роботодавця особові справи працівників та додаткові документи. Повторно на засідання профспілкового комітету його не запрошували.
Вищевикладене свідчить, що згода профспілкового комітету на його звільнення не надавалася. Відсутність згоди профкому підприємства підтверджується виданим Відповідачем наказом від 16.08.2018 № 605-к та № 612-к, яким у зв`язку з відсутністю погодження або обґрунтованої відмови профспілкової організації щодо розірвання трудового договору із працівником, дату звільнення було перенесено на 31.08.2018 року.
Щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач зазначає, що його середньоденний заробіток становить – 24 204,18 грн., враховуючи, що починаючи з 01.09.2018 року по 17.05.2023 року наявно – 1 176 день вимушеного прогулу, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає - 1 355 434,08 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на його користь (Т. 10, а. с. 70).
Щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням трудових прав, позивач, з посиланням на ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вказує, що внаслідок порушення відповідачем трудового законодавства його життєвий уклад зазнав суттєвих змін, а саме: він залишився без єдиного джерела заробітку, втратив нормальні життєві зв`язки, у зв`язку з втратою роботи, усталений спосіб життя, налагоджений спокійний побут, впевненість у майбутньому. Він був вимушений покинути місце свого проживання у місті Одеса та переїхати до м. Подільськ Одеської області з метою пошуку нової роботи. Крім того, він є єдиним годувальником в своїй сім`ї.
Усі викладені обставини вимагають від нього значних додаткових зусиль для організації свого теперішнього життя. Такі життєві обставини спричиняють йому доволі глибокі та болісні моральні страждання.
Незаконними діями відповідача йому завдано душевного болю, відчуттів зневаги і приниження, пригнічення та образи, підриву його авторитету і репутації серед колег, рідних та друзів. Тому вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі – 70 000,00 грн. є розумним і справедливим (Т. 1, а. с. 1 – 10).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ДП «НЕК «Укренерго» просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відзив обґрунтований тим, що позивача дійсно було звільнено із займаної посади згідно з наказом ДП «НЕК «Укренерго» від 31.08.2018р. №664-к «Про звільнення» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ.
Відповідно до наказу ДП «НЕК «Укренерго» від 14.06.2018 № 212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці» структурний підрозділ - відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», в якому працював позивач, виведено із організаційної структури ДП «НЕК «Укренерго».
Наказом ДП «НЕК «Укренерго» від 14.06.2018 № 213-к/оп «Про скорочення штату» у тому числі посаду позивача - інспектор (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу і Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» виведено зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго».
У зв`язку з викладеним, 21.06.2018 позивача попереджено про наступне вивільнення (про зміну істотних умов праці) та роз`яснено, що у разі відмови від переведення на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю або у зв`язку з її відсутністю позивача буде звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Факт особистого ознайомлення позивача із вказаним попередженням визнається самим позивачем (про що зазначено у позовній заяві) та підтверджується його підписом про ознайомлення із попередженням про вивільнення.
Зміст вищезазначених наказів був доведений до відома позивача під час ознайомлення із попередженням про вивільнення (про зміну істотних умов праці).
Щодо твердження позивача про видання наказу ДП «НЕК «Укренерго» від 31.08.2018 року №664-к «Про звільнення» неуповноваженою на це особою, зазначив, що у відповідності до п. 1.4 посадової інструкції інспектора (з дипломом спеціаліста) відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» інспектор призначається на посаду, переміщується та звільняється з посади наказом ДП «НЕК «Укренерго».
Відповідно до пп. 8.8.9 п. 8.8 Статуту ДП «НЕК «Укренерго» директор підприємства у встановленому порядку та з урахуванням вимог цього Статуту та Галузевої угоди приймає рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників підприємства, забезпечення ведення обліку кадрів, встановлення системи заохочень та накладення стягнень на працівників підприємства, розподіл обов`язків та напрямків діяльності підприємства, які закріплюються за відповідними працівниками підприємства.
Згідно з посадовою інструкцією директора з управління персоналом ДП «НЕК Укренерго» останній є функціональним керівником працівників ДП «НЕК Укренерго» в частині виконання функцій з управління персоналом, в тому числі: з кадрового обліку, підбору, найму, переведення та звільнення персоналу тощо.
На виконання вищевикладеного керівник підприємства уповноважив директора з управління персоналом Николенко С.Є. на звільнення працівників ДП НЕК «Укренерго» відповідно до її функціональних обов`язків, що підтверджується довіреністю від 13.06.2018 № 85.
При цьому зауважили, що жодних заборон щодо делегування вищезазначених повноважень директора та їх виконання особисто останнім ні Статут, ні діюче законодавство не містить. Навпаки, Статутом ДП «НЕК «Укренерго» передбачено право директора підприємства здійснювати розподіл наданих йому повноважень, у тому числі повноважень щодо звільнення позивача.
Таким чином, позивача звільнено уповноваженою на це особою, яка діяла від імені та в інтересах ДП «НЕК «Укренерго», в порядку, визначеному чинним законодавством.
Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що відповідач мав можливість перевести позивача на іншу роботу, але, навпаки, завадив залишенню його на роботі.
Проте, зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників, у тому числі посади позивача, дійсно мало місце, та крім наказів від 14.06.2018 № 212-к/оп, від 14.06.2018 № 213-к/оп, від 14.06.2018 № 416-к підтверджується штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» на 2017 рік, що введений в дію з 01.11.2017, а також штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління 11 «НЕК «Укренерго» на 2018 рік, що введений в дію з 01.09.2018.
Так, з аналізу штатного розпису, введеного в дію з 01.09.2018, та штатного розпису, який діяв до прийняття рішення про виведення відділу внутрішнього контролю з організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» вбачається, що новим штатним розписом не передбачені ні відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», ні посада інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс».
Працівники виведеного з організаційної структури ДП «НЕК «Укренерго» підрозділу, в тому числі і позивач були повідомлені роботодавцем про майбутнє вивільнення та звільнені у відповідності до вимог чинного законодавства. Частина працівників відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ), в якому працював позивач, після попередження про майбутнє вивільнення скористалися правом на звільнення за угодою сторін та були звільнені згідно з п. 1 36 КЗпП України, що підтверджується наказами від 19.06.2018 №№ 432-к, 433-к, 434-к, від 21.06.2018 № 442-к, від 19.07.2018 № 522-к. Інші працівники зазначеного з відділу ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 ) звільнені у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП країни, що підтверджується наказами від 31.08.2018 №№ 661-к, 662-к, 663-к, 664-к, 687-к.
Таким чином, факт скорочення штату працівників ДП «НЕК «Укренерго» підтверджується.
При цьому наголошено, що, виходячи з положень Господарського кодексу України, підприємство має право самостійно визначати свою організаційну структуру і встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.
Нормами трудового законодавства не передбачено право суду перевіряти доцільність скорочення працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.
На виконання ч. 2 ст. 40 та ч. З ст. 49-2 КЗпП України відповідач пропонував під розписку позивачу іншу роботу. Так, одночасно з попередженням про вивільнення від 21.06.2018 Позивача ознайомлено з переліком вакантних посад які відповідали його професії та спеціальності, а також з іншою роботою, наявною на підприємстві. Також, 22.08.2018 ОСОБА_1 повторно направлено поштою наявний перелік вакантних посад на підприємстві станом на 20.08.18 за зазначеними ним адресами реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_1 ) та фактичного місця проживання ( АДРЕСА_2 ).
Від запропонованої роботи позивач відмовився та мав намір звільнитися за угодою сторін, свою згоду на переведення не надавав.
При наявності відмови позивача від переведення на іншу роботу згідно з запропонованими вакансіями, позивач підлягав звільненню відповідачем відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Таким чином, відповідач, як роботодавець, виконав свої зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 40 та ч. З ст. 49-2 КЗпП України, у тому числі запропонував всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача, іншу роботу), які існували в ДП «НЕК «Укренерго», незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник ОСОБА_1 , який вивільнювався, працював.
Відповідач зауважив, що при звільненні позивача також не було порушено вимоги ст. 42 КЗпП України, відповідно до якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. Однак у даному випадку мала місце ліквідація структурного підрозділу.
Оскільки у відповідача відбулась зміна організаційної структури, із якої виключено відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», а також посаду, яку обіймав позивач, підстав для застосування положень ст. 42 КЗпП України не було.
Щодо надання профспілковою організацією ДП «НЕК «Укренерго» згоди на вивільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідач звернув увагу, що на виконання ст. 43 КЗпП України, враховуючи, що позивач був членом діючої на підприємстві профспілкової організації, відповідач звернувся з поданням від 24.07.2018 № 21 про звільнення працівників, які вивільнюються (у тому числі позивача), що було отримане головою профспілкової організації 26.07.2018. Беручи до уваги, що подання про надання згоди на звільнення позивача отримане профспілковою організацією 26.07.2018, то згідно з вимогами ст. 43 КЗпП України профспілкова організація була зобов`язана розглянути вказане подання у термін до 10.08.2018 та повідомити про прийняте рішення не пізніше 13.08.2018.
Проте, по спливу зазначених строків профспілкова організація про прийняте рішення відповідача не повідомила, відповіді на подання про надання згоди на звільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України не надала.
Разом з тим листами від 15.08.2018 № 15 та від 16.08.2018 № 16 профспілкова організація повідомила відповідача про необхідність надання додаткової інформації для своєчасного прийняття рішення стосовно розгляду подання від 24.07.2018 № 21. При цьому, запитувана інформація була надана профспілковій організації листом ДП «НЕК «Укренерго» від 21.08.2018 № 01/34054. Оскільки станом на 30.08.2018 про прийняте рішення профспілкова організація не повідомила відповідача, останній листом від 30.08.2018 № 01/35185 повторно звернувся з проханням надати обґрунтовану відповідь щодо можливості розірвання трудового договору з працівниками відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», що вивільнювалися за п. 1 ст.40 КЗпП України. Про розгляд зазначених листів профспілкова організація відповідача не повідомляла.
У зв`язку з тим, що профспілкова організація порушила встановлений ст. 43 КЗпП України порядок розгляду подання на звільнення працівників, відповідач вважає, що профспілкова організація надала згоду на розірвання трудового договору з позивачем, що відповідає ч. 5 ст. 43 КЗпП України.
Водночас, скорочення посад відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» не було пов`язане з ліквідацією, реорганізацією ДП «НЕК «Укренерго» як підприємства, зміною форми власності чи частковим зупиненням виробництва.
В даному випадку мала місце ліквідація структурного підрозділу в організаційній структурі відповідача. Відповідне рішення було прийняте відповідачем на підставі вимог ст. 64 ГК України з метою підсилення контролю за здійсненням економічної та господарської діяльності, оптимізації бізнес-процесів, скорочення витрат тощо.
Отже, відповідач не був зобов`язаний проводити попередні консультації з профспілковою організацією в порядку ст. 49-4 КЗпП України.
Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди в 70 000,00 грн. позивач, в порушення засад розумності та справедливості, не обґрунтував з чого він при цьому виходив.
Як було зазначено вище, позивач був звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з чим було проведено повний та своєчасний розрахунок. Порушень на які посилається позивач зі сторони відповідача вчинено не було.
Позивач не довів факт незаконності його звільнення відповідачем за п. 1 ст. 40 КЗпП України, не обґрунтував наявність порушення відповідачем порядку вивільнення працівників, а також не довів факт заподіяння йому моральної шкоди належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 77 - 80 ЦПК України. При цьому відповідач навпаки довів законність звільнення позивача (Т. 1, а. с. 117 – 126).

Позиція позивача на відзив на позовну заяву в суді першої інстанції

09.04.2019р. до суду від представника позивача – адвоката Банташа Д.С. надійшла відповідь на відзив, в якій вказується про незгоду з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Представник позивача заперечує щодо правомірності підписання оскаржуваного наказу директором з управління персоналом ОСОБА_14 .. Зазначає, що директор згідно статуту затверджує розподіл обов`язків, а не доручає виконання своїх обов`язків іншим службовим особам.
Разом з тим, юридично і фактично реорганізації та ліквідації відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» не відбулося. На сьогоднішній день у відділі внутрішнього контролю і надалі продовжують працювати ОСОБА_15 та інші, які працювали у відділі на час вивільнення позивача, що підтверджується даними телефонного довідника. Також факт діяльності та існування відділу підтверджується наказом директора з управління персоналом ДП “НЕК “Укренерго” Николенко С.Є. від 31.10.2018 № 881-к «Про перенесення дати звільнення» (копії додаються). Цим наказом адміністрація ДП «НЕК «Укренерго» закріпила узгодження подальшої роботи працівника відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» Ненаженко Т.Ю., чим визнала що наказ т.в.о. директора ДП “НЕК “Укренерго” Ковальчука В.В від 14.06.2018 №212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго» із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» виведено структурний підрозділ: Відділ внутрішнього контролю, та наказ від 14.06.2018 № 213-к/оп «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укренерго», яким виведено із штатного розпису у тому числі посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу “Укренергосервіс” ДП “НЕК “Укренерго”, не вступили юридично і фактично в дію, що підтверджує та ще раз доводить законність вимог позивача та незаконність його звільнення з посади.
Представник позивача не погоджується також з доводами відповідача про те, що “відповідач, як роботодавець, виконав свої зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 40 та ч. З ст. 49-2 КЗпП України, у тому числі запропонував всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача, іншу роботу), які існували в ДП “НЕК “Укренерго”, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник ОСОБА_1 , який вивільнювався, працював».
Крім того, не погоджується з доводами відповідача щодо отримання згоди профспілкової організації на розірвання з ним трудового договору.
Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членом якої є працівник.
14.08.2018 року позивача вперше було запрошено на засідання профспілкового комітету підприємства на якому розглядалося подання директора з управління персоналом Николенко С.Є. від 24.07.2018 про надання згоди на звільнення працівників відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу “Укренергосервіс” ДП “НЕК “Укренерго”, у т. ч. ОСОБА_1 .
Відповідно до частин 3, 4 ст. 43 КЗпП України подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником має бути розглянуто профкомом у п`ятнадцятиденний термін у присутності працівника, на якого воно винесено. Разом з тим, усупереч вказаним вимогам закону, розгляд вищевказаного подання відбувся з порушенням строку встановленого законом (15 діб).
На засіданні було вказано, що позивач відмовився від запропонованих вакансій та взагалі від працевлаштування на підприємстві, що є недостовірними даними. Оскільки жодних підтверджень відмов працівників не було, у т. ч. позивача, профспілковим комітетом розгляд вищевказаного подання було відкладено, витребувано у роботодавця особові справи працівників та додаткові документи. Повторно на засідання профспілкового комітету Позивача не запрошували.
Вищевикладене свідчить, що згода профспілкового комітету на звільнення позивача не надавалася та звільнення відбулося в період проведення консультацій між профспілковим комітетом та адміністрацією ДП “НЕК “Укренерго”.
Відсутність згоди профкому підприємства підтверджується виданим відповідачем наказом від 16.08.2018 № 612-к, яким у зв`язку з відсутністю погодження або обґрунтованої відмови профспілкової організації щодо розірвання трудового договору із працівником, дату звільнення, було перенесено на 31.08.2018 року.
Крім того, у відповіді Голови первинної профспілкової організації ДП “НЕК “Укренерго” Приходька О.М. від 08.10.2018 № 20, зазначено, що “профспілковий комітет рішення щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України не приймав”.
Зазначене додатково підтверджується протоколом засідання Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» № 34/1 від 14.08.2018 року і поясненнями наданими Головою Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» від 23.11.2018 року наданими на адресу суду.
На засіданні профспілкового комітету первинної організації ДП “НЕК “Укренерго” ухвалено не приймати рішення про звільнення працівників відділу внутрішнього контролю підприємства (у т. ч. ОСОБА_1 ) у зв`язку з наявністю розбіжностей процедури звільнення з законодавчими актами України (протокол засідання від 14.08.2018 №34/1).
Представник позивача вважає справедливим визначити суму компенсації моральної шкоди у розмірі - 70 000 грн. (Т. 2, а. с. 12 - 22).

Заперечення відповідача на відповідь на відзив

В запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що пояснення, міркування та аргументи позивача щодо спростування заперечень відповідача проти позовних вимог є помилковими, а отже такими, що не заслуговують на увагу.
Доводи позивача про нібито його звільнення неуповноваженою на це особою не відповідають дійсності. Позивач помилково та однобічно трактує положення Статуту ДП «НЕК «Укренерго». Позивача звільнено уповноваженою на це особою, яка діяла від імені та в інтересах ДП «НЕК «Укренерго», в порядку, визначеному чинним законодавством.
Як вже було зазначено у відзиві на позов скорочення штату працівників ДП «НЕК «Укренерго», у тому числі посади позивача, дійсно мало місце, що підтверджується матеріалами справи, зокрема штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» на 2017 рік, що введений в дію з 01.11.2017, а також штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» на 2018 рік, що введений в дію з 01.09.2018.
Зі змісту штатного розпису, введеного в дію з 01.09,2018 слідує, що фактично з дати звільнення позивача в організаційній структурі ДП «НЕК «Укренерго» не передбачені ні відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», ні посада інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю (робоче місце - м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27) відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс».
Працівники виведеного з організаційної структури ДП «НЕК «Укренерго» підрозділу, в тому числі і позивач, були повідомлені роботодавцем про майбутнє вивільнення з дотриманням визначеного ст. 49-2 КЗпП України строку. При цьому частина працівників відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» в якому працював позивач, після попередження про майбутнє вивільнення скористалися правом на звільнення за угодою сторін та були звільнені згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказами від 19.06.2018 №№ 432-к, 433-к, 434-к, від 21.06.2018 № 442-к, від 19.07.2018 № 522-к Інші працівники зазначеного відділу звільнені у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказами від 31.08.2018 №№ 661-к, 662-к, 663-к, 664-к, 687к.
Тобто факт скорочення штату працівників ДП «НЕК «Укренерго» підтверджено та документально доведено останнім.
В розумінні ст. ст. 77 - 80 ЦПК України телефонний довідник та наказ 31.10.2018 № 881-к щодо перенесення дати звільнення іншого працівника не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б спростовували факт виведення з організаційної структури відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» та скорочення працівників зазначеного підрозділу.
Щодо роботи ОСОБА_15 відповідач пояснив, що зазначений працівник дійсно продовжує працювати в ДП «НЕК «Укренерго», однак як особа, яка підлягає вивільненню та за якою зберігаються умови праці до часу переведення на запропоновану роботу. Оскільки ОСОБА_15 , є одинокою матір`ю, тобто такою, яка самостійні виховує і утримує малолітню дитину - доньку ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на неї розповсюджуються положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України щодо заборони звільненню з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, в т. ч. за п. 1 ст. 40 К3пП України. Наказ від 31.10.2018 № 881-к свідчить про бажання роботодавця працевлаштувати одиноку матір на Іншу роботу. Фактично зазначений наказ вчергове доводить дотримання відповідачем порядку вивільнення працівників.
Попри викладене перенесення запланованої дати звільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України не спростовує обставини виведення зі штату ДП «Укренерго» посади позивача, не підтверджує відсутність скорочення штату працівників відповідача, та, крім випадків передбачених чинним законодавством, є правом роботодавця. Нанази ДП «НЕК «Укренерго» від 14.06.2018 № 212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці», № 213-к/оп «Про скорочення штату» та № 416-к «Про наступне вивільнення» відповідачем не скасовувались, жодних змін до них внесено не було та станом на поточну дату вважаються чинними.
Щодо посилання позивача про неврахування відповідачем переважного права на залишення на роботі, відповідач зазначив, що вказане положення враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. Однак у даному випадку мала місце ліквідація структурного підрозділу. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Перше право за більш кваліфікованими працівниками визначається ст. 42 КЗпП України, а друге - ні.
Щодо висновку позивача про укомплектування відділу економічної безпеки Департаменту економічної безпеки людьми, які раніше не працювали в ДП «НЕК «Укренерго» зазначили, що укомплектування зазначеного підрозділу працівниками здійснювалось відповідачем у відповідності до ч. З ст. 64 ГК України згідно з якою роботодавець наділений правом самостійно формувати структуру підприємства, змінювати чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, зменшувати чи збільшувати чисельність штатних посад, а також здійснювати звільнення працівників, що не забороняє одночасного прийняття роботу працівників іншого фаху і кваліфікації.
При цьому відповідач погоджується з позивачем, що укомплектування відділу економічної безпеки Департаменту економічної безпеки апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» відбувалось до прийняття наказів від 14.06.2018 № 212-к/оп, № 213-к/оп та 416-к. Водночас позивач залишив поза увагою той факт, що в такому разі виключається можливість застосування відносно нього положень ст. 42 КЗпП України.
Ще до моменту повідомлення позивача про майбутнє вивільнення наявні у штатному розписі Департаменту економічної безпеки посади, окрім посади від переведення на яку позивач відмовився - «професіонал з фінансово-економічної безпеки (робоче місце - АДРЕСА_3 ) групи фіна- економічної безпеки електроенергетичних систем відділу економічної безпеки Департаменту економічної безпеки», були зайняті іншими працівниками, тобто не були вакантними і відповідно не могли бути запропоновані позивачу. Факт зайняття зазначених посад іншими працівниками підтверджується відповідними наказами ДП «НЕК «Укренерго» про прийняття на роботу/переведення.
Так, у відділі фінансового контролю Департаменту економічної безпеки станом на 18.06.2018 і по 31.08.2018 працювали: ОСОБА_17 - начальник відділу фінансового контролю; ОСОБА_18 - аудитор; ОСОБА_19 - аудитор; ОСОБА_20 - бухгалтер-ревізор; ОСОБА_21 - бухгалтер-ревізор; ОСОБА_22 - бухгалтер-ревізор. Відповідне підтверджується наказами від 08.12.2017 № 626-к та від 28.02.2018 № 129-к.
У відділі економічної безпеки Департаменту економічної безпеки станом на 18.06.2018 і по 31.08.2018 працювали: ОСОБА_23 - начальник від економічної безпеки; ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 - професіонали з фінансово-економічної безпеки групи фінансово-економічної безпеки апарату управління відділу економічної безпеки; Гришко С.М., Кисельов О.С., ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 (по 30.08.2018) - професіонали з фінансово- економічної безпеки групи фінансово-економічної безпеки електроенергетичних систем відділу економічної безпеки. Вищезазначене підтверджується наказами. 01.12.2017 № 602-к, від 07.12.2017 № 617-к, від 23.01.2018 № 38-к, від 29.05.2018 № 373-к, від 25.05.2018 № 369-к, від 01.06.2018 № 382-к, від 01.06.2018 № 385-к, від 13.12.2017 № 634-к.
У зв`язку зі звільненням 30.08.2018 ОСОБА_41 із посади професіонала з фінансово-економічної безпеки (робоче місце - АДРЕСА_3 ) групи фінансово-економічної безпеки електроенергетичних систем відділу економічної безпеки, зазначена посада була запропонована позивачу. Водночас від запропонованої робот позивач відмовився. Оскільки позивач відмовився від запропонованої роботи на вказану посаду з 04.09.2018 був працевлаштований ОСОБА_12 . Факт звільнення ОСОБА_41 та прийняття на роботу ОСОБА_12 підтверджується наказами від 29.08.2018 № 653-к та від 04.09.2018 № 684-к відповідно.
Таким чином доводи позивача про нібито порушення відповідачем передбаченого ст. 42 КЗпП України права позивача на переважне залишення на роботі не ґрунтуються на приписах чинного трудового законодавства та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Необґрунтованою та недоведеною є позовна вимога щодо стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором але не меншому тримісячного заробітку.
Оскільки позивач підлягав звільненню за п.1 ст. 40 КЗпП України, то згідно з наказом від 31.08.2018 №664-к «Про звільнення» йому була виплачена вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку, що не оспорюється позивачем (Т. 2, а. с. 58 - 63, 86 - 91).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 травня 2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 ..
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивача звільнено уповноваженою на це особою, яка діяла від імені та в інтересах ДП «НЕК «Укренерго», в порядку, визначеному чинним законодавством. Позивач попереджений про майбутнє звільнення 21.06.2018 і йому надано на ознайомлення перелік вакантних посад, наявних у роботодавця. Також 22.08.2018 року позивачу було повторно направлено поштою наявний перелік вакантних посад на підприємстві станом на 20.08.2018 року, за зазначеними ним адресами реєстрації місця проживання.
Проте від запропонованої роботи позивач відмовився та мав звільнитися за угодою сторін, про що свідчить його заява від 19.06.2018 року, свою згоду на переведення позивач не надавав.
Суд дійшов висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбулося без порушенням норм трудового законодавства, оскільки у ДП «НЕК «Укренерго» відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату працівників і відповідач виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підлягає звільненню відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. 
Оскільки у відповідача відбулась зміна організаційної структури із якої виключено відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», а також посаду, яку обіймав позивач, підстав для застосування положень ст. 42 КЗпП України не було.
Щодо посилань позивача у позовній заяві, у відповіді на відзив, представника позивача у судовому засіданні на те, що відповідачем йому не було запропоновано повний перелік вакантних посад, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується пропонування роботодавцем наявних посад позивачеві як на час попередження його про наступне вивільнення так і за весь час до дня звільнення.
Поряд із цим, суд звернув увагу на те що до моменту повідомлення позивача про майбутнє вивільнення наявні у штатному розписі Департаменту економічної безпеки посади, окрім посади від переведення на яку позивач відмовився були зайняті іншими працівниками, не були вакантними і відповідно не могли бути запропоновані позивачу.
Враховуючи те, що судом не встановлено порушення прав позивача при звільненні, а відповідачем доведено належними та допустимими доказами дотримання процедури звільнення позивача, то суд прийшов до висновку, що підстави для визнання незаконним наказу від 31.08.2018р. №664-к в частині звільнення позивача з роботи та для поновлення на його на посаді відсутні.
Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними, а тому вони також не підлягають задоволенню (Т. 10, а. с. 74-84).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Цуркан О.О., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 травня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт зазначає, що: 1) помилковими є висновки суду про те, що не відбулось порушення процедури переважного права на залишення на роботі; 2) помилковими є висновки суду, що відповідачем було запропоновано всі наявні вакантні посади станом на день звільнення. Відповідачем в період з 14.06.2018 року по 31.08.2018 року лише один раз - 21.06.2018 року запропоновано позивачу неповний перелік вакантних посад станом на 01.06.2018 року; 3) судом не було враховано, що позивачем не було отримано надісланий перелік вакантних посад станом на 20.08.2018 року, та відповідачем не було особисто вручено вказаний перелік, хоча позивач перебував на робочому місці; 4) судом не було враховано, що реорганізації та ліквідації відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» не відбулось; 5) помилковими є висновки суду, що позивача було звільнено уповноваженою на те особою; 6) помилковими є висновки суду щодо отримання згоди профспілкового комітету на розірвання трудового договору з позивачем (Т. 11, а. с. 1 – 19).

Позиція відповідача в апеляційному суді 

ПрАТ «НЕК «Укренерго» у відзиві на апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відзив обґрунтований тим, що відповідачем було виконані всі зобов`язання належним чином та в повному обсязі, у тому числі щодо запропонування всіх наявних вакантних посад станом на день звільнення. Відповідачем було дотримано вимоги законодавства при звільненні ОСОБА_1 .. Апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою що не підлягає задоволенню (Т. 11, а. с. 138 - 146, 155 - 168).

Рух справи в апеляційному суді

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.09.2023 року апеляційну скаргу адвоката Цуркана О.О., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 травня 2023 року залишено без руху (Т. 11, а. с. 93 - 94).
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.10.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Цуркана О.О., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 травня 2023 року (Т.11, а. с. 107-108). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.10.2023 року закінчено підготовку справи до розгляду. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 11, а. с. 118).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.10.2023 року задоволено клопотання адвоката Цуркана О.О., діючого від імені ОСОБА_1 , про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т. 11, а. с. 129 - 129 зворотна сторона).
10.11.2023 року від ПрАТ «НЕК «Укренерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 11, а. с. 138 - 146, 155 - 168).
У судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат Цуркан О.О., діючий від імені ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Адвокат Мотуренко Ю.А. та адвокат Цінчик В.М., діючі від імені ПрАТ «НЕК «Укренерго», у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв, клопотань, зокрема про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надали.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Цуркана О.О., діючого від імені ОСОБА_1 ,підлягає задоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Позивач ОСОБА_1 , працював у ДП «НЕК «Укренерго» з 19.02.2016 року на посаді головного фахівця сектору з питань запобігання та виявлення корупції (Т. 1, а. с. 131), а 21.11.2017 року, згідно наказу ДП «НЕК «Укренерго» №570-к переведено на посаду інспектора з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська 11 (Т. 1, а. с. 132)
14.06.2018 т.в.о. директора ДП «НЕК «Укренерго» Ковальчук В.В. було прийнято наказ №212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго», згідно з яким з метою підсилення контролю за здійсненням економічної та господарської діяльності, оптимізації бізнес процесів, скорочення витрат тощо наказано впровадити зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго», а саме - вивести із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укрненергосервіс» структурний підрозділ - Відділ внутрішнього контролю (Т. 1, а. с. 24).
Згідно наказу № 213-к/оп, т.в.о. директора ДП «НЕК «Укренерго» Ковальчук В.В. від 14.06.2018 року «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укрнерго», у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго» відповідно до наказу від 14.06.2018 №212-к/оп наказано вивести зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» відповідні посади, в тому числі посаду інспектора з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», робоче місце м.Одеса, вул. Коблевська 11, яку обіймав позивач (Т. 1, а. с. 25, 55, 128).
Наказом директора з управління персоналом ДП «НЕК «Укренерго» Ніколенко С.Є. від 14.06.2018 №416-к «Про наступне вивільнення» вирішено підготувати попередження про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці і зміною організаційної структури та ознайомити під підпис, у тому числі і позивача ОСОБА_1 , інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервс» ДП НЕК «Укренерго». Подати до профспілкового комітету ДП «НЕК «Укренерго» подання про надання згоди на розірвання трудових договорів за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України з вищезазначеними працівниками, посади яких підлягають скороченню, у випадку їх відмови ввід переведення на іншу роботу на підприємстві (Т. 1, а. с. 26 - 27, 56 - 57, 125 - 130).
21.06.2018 р. директором з управління персоналом проведено попередження про вивільнення (про зміну істотних умов праці) позивача, а також з переліком вакантних посад по ДП «НЕК «Укренерго», що підтверджується письмовим текстом попередження. У цьому попередженні позивачу, серед іншого, вказано: у разі відмови від переведення на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю, або у зв`язку з її відсутністю, його буде звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України після 21.08.2018 р., після чого він може звернутись до служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно (Т. 1, а. с. 28, 134).
Факт того, що вказане попередження позивачу було надано не заперечувалось сторонами і підтверджується, в тому числі підписом самого позивача на тексті попередження. Також позивачем власноручно зазначено на попередженні, що воно є незаконним та протиправним, яке порушує його права, у зв`язку з чим просив розглянути та погодити його заяву на звільнення від 19.06.2018 року та звільнити його 04.07.2018 року за пунктом 5.48 Колективного договору та вказано що з переліком посад він ознайомився. При ознайомленні ОСОБА_1 на сторінці №1, №2 т №20 було зазначено ряд недоліків, а саме - перелік є неповним, у зв`язку з тим, що п/п №13 відсутній, в переліку не зазначено інформацію щодо посадових окладів (Т. 1, а. с. 28).
Відповідно до пункту 5.1 Галузевої угоди, укладеної між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням організацій роботодавців «Федерація роботодавців паливно-енергетичного комплексу України» і профспілкою працівників енергетики та електротехнічної промисловості України на 2016–2018 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України, профспілка є повноважним представником трудових колективів Підприємств, представляє інтереси всіх працівників, які працюють на умовах найму, і захищає їх трудові права. Міністерство, Фонд державного майна та Роботодавці вживають заходів із запобігання масового звільнення працівників протягом дії Угоди. В разі необхідності проведення масового звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності штату працівників не пізніше ніж за три місяці розпочати попередні консультації з первинною профспілковою організацією щодо розроблення відповідних заходів, спрямованих на пом`якшення їх наслідків і зменшення чисельності вивільнених працівників.
24 липня 2018 року ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго», в особі директора з управління персоналом Николенко С.Є., звернулося до голови Первинної профспілкової організації ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» Приходька О. М. із поданням про надання згоди на вивільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами виробництва і праці Топора С.В. (Т. 1, а. с. 137).
Листами від 15 та 16 серпня 2018 року за № 15, 16 Первинною профспілковою організацією ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» направлено запит директору з управління персоналом ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» про надання до профспілкового комітету інформації щодо працівників відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», які мали переважне право на залишення на роботі відповідно до статті 42 КЗпП України та інформацію щодо надання працівникам повного переліку вакантних посад ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» та надання цього переліку в разі його змін відповідно до статті 49-2 КЗпП України (Т. 1, а. с. 138, 139).
Наказом директора з управління персоналом ДП «НЕК «Укренерго» Ніколенко С.Є. від 16.06.2018 №613-к «Про перенесення дати звільнення» в зв`язку з відсутністю погодження або обґрунтованої відмови профспілкової організації щодо розірвання трудового договору із працівниками відділу внутрішнього контролю, а також у зв`язку з отриманням 16.08.2018 року о 16:30 листа первинної профспілкової організації ДП НЕК «Укренерго» щодо уточнення інформації про працівників, що звільняються в зв`язку із скороченням штату, було вирішено перенести дату звільнення ОСОБА_1 , інспектора ( з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», посада якого виведена зі штатного розпису відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», на 31.08.2018 року (Т. 1, а. с. 135).
Листом від 21 серпня 2018 року ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» повідомило Первинну профспілкову організацію ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» про те, що працівники відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» переважного права на залишення на роботі не мають. Крім того, у цьому листі зазначено, що 21 серпня 2018 року працівникам цього відділу надано для ознайомлення перелік вакантних посад ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» станом на 20 серпня 2018 року та їх звільнення перенесено на 31 серпня 2018 року (Т. 1, а. с. 140).
30.08.2018 року ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» повторно звернулося до голови Первинної профспілкової організації ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» Приходька О. М. із поданням про надання згоди на вивільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами виробництва і праці ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 141).
31.08.2018 директором з управління персоналом С.Є. Ніколенко видано наказ №664-к «Про звільнення», згідно з яким ОСОБА_1 , інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП НЕК «Укрнерего» звільнено з роботи з 31.08.2018 у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за п.1 ст.40 КЗпПУ, а головному бухгалтеру вказано провести позивачу виплату грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 22.02.2017 по день звільнення, премії за основні результати виробничо-господарської діяльності згідно з пунктом 5.15. колективного договору та вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України (Т. 1, а. с. 33, 133).
Із вказаним наказом позивач був ознайомлений 31.08.2018 р., що підтверджується його підписом на тексті наказу, а також позивачем зазначено, що наказ №664-к від 31.08.2018 року є незаконним, протиправним який порушує його трудові права, передбачені ст. 42 КЗпП, переважне право на залишення на роботі при вивільнені працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва праці. (Т. 1, а. с. 33, 133).
Відповідно до довідки в.о. головного бухгалтера ОСОБА_42 середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає - 937,56 грн. (Т. 1, а. с. 147).
Між сторонами виникли трудові правовідносини щодо розірвання трудового договору за ініціативою власника або уповноваженого ним органу на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції. 

Мотиви часткового прийняття викладених в апеляційній скарзі аргументів, відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

Трудові правовідносини врегульовані Кодексом Законів про працю України (далі КЗпП). 
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).
Згідно з ч. 3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).
За змістом ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
За роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України у п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).
В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.
Порядок вивільнення працівників, закріплений КЗпП України, включає наступні вимоги, які повинні бути дотримано роботодавцем: строк попередження про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці до вивільнення) (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України); врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України); пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України); отримання згоди профспілкового комітету, членом якого є працівник (ст. 43); у разі, якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Щодо тверджень апелянта, що жодних змін в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників, не відбулось, колегія суддів виходить з наступного.

Пленумом Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільнення за п. 1ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не використовувався вивільню вальний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне звільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.
Зі змісту вищезазначеного випливає, що звільнення працівників у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників може вважатися правомірним тільки з наступних умов: 1) скорочення чисельності або штату працівників дійсно мало місце і 2) роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнення працівників, відповідні дії належним чином задокументовані.
Як встановлено матеріалами справи, зміни в організації виробництва і праці у відповідача, а саме скорочення штату працівників, у тому числі посади позивача, дійсно мали місце, та крім наказів від 14 червня 2018 року № 212-к/оп, від 14 червня 2018 року № 213-к/оп, від 14 червня 2018 року № 416-к, підтверджується штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП "НЕК "Укренерго" на 2017 рік, що введений в дію з 01 листопада 2017 року, а також штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП "НЕК "Укренерго" на 2018 рік, що введений в дію з 01 вересня 2018 року.
Так, з аналізу штатного розпису, введеного в дію з 01 вересня 2018 року та штатного розпису, який діяв до прийняття рішення про виведення відділу внутрішнього контролю з організаційної структури відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" встановлено, що новим штатним розписом не передбачені ні відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс", ні посада інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс". Всі працівники виведеного з організаційної структури ДП "НЕК "Укренерго" підрозділу, в тому числі і позивач були повідомлені роботодавцем про майбутнє вивільнення та звільнені. 
Частина працівників відділу внутрішнього контролю ВП "Укренергосервіс"- ОСОБА_43 , ОСОБА_4 , ОСОБА_44 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_45 , де працював позивач, після попередження про майбутнє вивільнення скористалися правом на звільнення за угодою сторін та були звільнені згідно з п. 1 КЗпП України, що підтверджується наказами від 19 червня 2018 року №№ 432-к, 433-к, від 21 червня 2018 року, № 442- к, від 19 липня 2018 року, № 522-к. Інші працівники зазначеного відділу - це позивач, ОСОБА_10 , ОСОБА_46 , ОСОБА_1 звільнені у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказами від 31 серпня 2018 №№ 661-к, 662-к, 663-к, 687к.
Відповідно до ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України ПАТ «НЕК «Укренерго» має право самостійно визначати свою організаційну структуру та встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.
В силу викладеного, відповідач законодавчо наділений правом самостійно формувати штат і структуру підприємства, змінювати чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, зменшувати чи збільшувати чисельність штатних посад, а також здійснювати звільнення працівників, що не забороняє одночасного прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації. Нормами трудового законодавства не передбачено право суду перевіряти доцільність скорочення працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої діяльності окремого суб`єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.
Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.
Отже, право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника.
При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
Отже, з огляду на вказане судом першої інстанції було правильно враховано практику та правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.03.2019р. у справі № 755/3495/16-ц, провадження № 61-1350св17, від 22.01.2020р. у справі № 451/706/18, провадження № 61-17296св19, від 12.01.2021р. у справі № 753/9240/18, провадження № 61-16204св20.
Судом першої інстанції були встановлені обставини про зміни в організації виробництва і праці у відповідача, а саме скорочення штату працівників, у тому числі посади позивача, які дійсно мали місце. Відповідні обставини позивачем не спростовані.
Також, матеріалами справи підтверджено, що про майбутнє звільнення позивача було попереджено під особистий підпис 21 червня 2018 року, а звільнено 31 серпня 2018 року, таким чином, термін попередження про звільнення, який передбачений КЗпП України, роботодавцем дотриманий.

Щодо доводів апеляційної скарги, про порушення відповідачем порядку звільнення у зв`язку з неотриманням згоди первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, колегія суддів виходить із наступного.

За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.
Відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття.
У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.
Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця також регламентовано ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".
Встановлено, що позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а він є членом Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго», тому для його звільнення необхідна згода профспілки.
Матеріалами справи підтверджено, що ДП «НЕК «Укренерго» зверталось до голови Первинної профспілкової організації ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» Приходька О. М. із поданням про надання згоди на вивільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами виробництва і праці ОСОБА_1 ..
У зв`язку з тим, що Первинна профспілкова організація ДП «НЕК "Укренерго" не повідомила відповідача про прийняте рішення у строки, передбачені ст. 43 КЗпП України, відповідач обґрунтовано вважав, що первинна профспілкова організація дала згоду на розірвання трудового договору (ч. 5 ст. 43 КЗпП України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що підписання наказу про звільнення ОСОБА_1 здійснено неуповноваженою особою, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.4 посадової інструкції інспектора (з дипломом спеціаліста) відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" інспектор призначається на посаду, переміщується звільняється з посади наказом ДП "НЕК "Укренерго".
Відповідно до пп. 8.8.9 п. 8.8 Статуту ДП "НЕК "Укренерго"директор підприємства у встановленому порядку та з урахуванням вимог цього Статуту та Галузевої угоди приймає рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників підприємства, забезпечення ведення обліку кадрів, встановлення системи заохочень та накладення стягнень на працівників підприємства, розподіл обов`язків та напрямків діяльності підприємства, які закріплюються за відповідними працівниками підприємства.
Згідно з посадовою інструкцією директора з управління персоналом ДП "НЕК "Укренерго" останній є функціональним керівником працівників ДП "НЕК "Укренерго" в частині виконання функцій з управління персоналом, втому числі: з кадрового обліку, підбору, найму, переведення та звільнення персоналу тощо.
На виконання вищевикладеного керівник підприємства уповноважив директора з управління персоналом Николенко С.Є. на звільнення працівників ДП "НЕК "Укренерго" відповідно до її функціональних обов`язків, що підтверджується довіреністю від 13.06.2018 № 85.
Крім того, статутом ДП "НЕК "Укренерго" передбачено право директора підприємства здійснювати розподіл наданих йому повноважень, у тому числі повноважень щодо звільнення позивача.
Таким чином висновок суду першої інстанції, що підписання наказу про звільнення ОСОБА_11 директором з управління персоналом ДП "НЕК "Укренерго" Николенко С.Є. узгоджується із функціональними обов`язками цієї посадової особи, визначеними п. 8.8.6. та 8.8.9. Статуту ДП "НЕК "Укренерго", посадовими обов`язками та довіреністю є правильним.

Заслуговують на увагу твердженнями апелянта про порушення відповідачем норм щодо запропонування позивачу всіх вакантних посад на протязі всього часу попередження про вивільнення, з огляду на наступне.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, 21 червня 2018 року позивачу разом з попередженням надавався перелік вакантних посад станом на 01 червня 2018 року у кількості 26 посад, потім він був ознайомлений ще з 19 посадами, які були станом на 21 червня 2018 року.
Із матеріалів справи також вбачається, що станом на 20 серпня 2018 року по ДП "НЕК "Укренерго" були наявні також інші посади (усього 278 вакантних посад), що були запропоновані іншим працівникам його відділу для переведення, вказані обставини зокрема були встановлені у справі №756/12673/18 за позовом ОСОБА_13 до Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди
Частиною 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Як зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, що ОСОБА_1 було надіслано вищевказаний перелік вакантних посад на його поштову адресу, та останнім не було надано зголи на переведення його за наявними вакансіями, у зв`язку з чим відповідачем було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Однак колегія суддів зазначає, що відповідачем до суду не надано доказів, що ОСОБА_1 були запропоновані вказані вакантні посади, розписка про ознайомлення позивача з цими посадами відсутня. Об`єктивних доказів неможливості (за освітою, фахом або досвідом роботи) запропонувати вказані посади позивачу або відмови останнього від запропонованих посад відповідач до суду не надав, не встановлено таких і в судовому засіданні.
Відповідно до матеріалів справи ДП «НЕК «Укренерго» дійсно листом від 22.08.2018 року направляло ОСОБА_1 перелік вакантних посад станом на 20.08.2018 року та копію попередження про вивільнення, за адресами - АДРЕСА_2 , та - АДРЕСА_1 . У вказаному листі відповідач зазначив, що необхідно у триденний термін письмово повідомити про прийняте рішення (Т. 1, а. с. 144).
Вказані листи ДП «НЕК «Укренерго» від 22.08.2018 року № 01/34215, згідно трек-номеру наявних на копіях поштових відправлень, наданих Відповідачем на підтвердження відправлення ОСОБА_1 наявного переліку вакантних посад на підприємстві станом на 20.08.18 року: «0103264364691» (за адресою - АДРЕСА_1 ) (Т.1, а .с. 145, Т. 2, а. с. 28) і «0103264364705» (за адресою - АДРЕСА_2 ) (Т. 1, а. с. 146, Т. 2, а. с. 27), та наявної інформації на офіційному сайті ПрАТ « Укрпошта», відповідно до трек-номерів, були прийняті поштовим відділенням - 23.08.2018 року, та не вручені адресату ( ОСОБА_1 ) під час доставки, з приміткою пошти – «інші причини невручення». 
Крім того, відповідно до копії конверта про направлення поштового відправлення ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_2 , останнє повернулось з приміткою пошти - «за закінченням терміну зберігання». (Т. 1, а. с. 146).
Крім того, як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні, у період з 14 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року позивач постійно перебував на своєму робочому місці в адміністративній будівлі ВП «Південна ЕС» ДП «НЕК «Укренерго» за адресою - м. Одеса, вул. Коблевська №11 кім. №207. З огляду на вказане, відповідач не був позбавлений можливості надати особисто під розписку ОСОБА_1 перелік вакантних посад станом на 20.08.2018 року, та у разі відмови останнього у ознайомлені з вказаним переліком, скласти відповідний акт.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не було додержано вимог закону щодо запропонування позивачу всіх вакантних посад на протязі всього часу попередження про вивільнення.
Отже судом встановлено, що до суду не надано і в матеріалах справи такі докази відсутні, на підтвердження того, що ДП «НЕК «Укренерго» запропонував ОСОБА_1 всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом всього періоду і які існували на день звільнення за вищевказаним переліком, а працівник відмовився від цієї пропозиції.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач ДП "НЕК "Укренерго", як роботодавець, виконав свої зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, у тому числі запропонував всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача, іншу роботу), які існували а ПАТ "НЕК"Укренерго", незалежно від того, в якому структурному підрозділі позивач, який вивільнювався, працював.
Отже, з огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо доведеності порушення роботодавцем обов`язку запропонувати працівникові всі наявні на підприємстві вакансії.
Тому висновки суду першої інстанції є помилковими, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог позову про визнання незаконним і скасування наказу ДП "НЕК"Укренерго" №664-к від 31 серпня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 , інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" ДП "НЕК"Укренерго" з роботи 31 серпня 2018 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлення ОСОБА_1 на відповідній посаді у ПрАТ "НЕК"Укренерго", оскільки воно є правонаступником ДП "НЕК"Укренерго".
Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання його перевести на відповідну посаду у ПрАТ "НЕК"Укренерго", а саме - на посаду інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" з робочим місцем - АДРЕСА_4 , є необґрунтовані, оскільки відповідна посада є відмінною від посади, яку попередньо займав позивач на підприємстві. Доказів, що відповідна посада є вакантною, була запропонована йому відповідачем та позивач погодився на таку пропозицію, матеріали справи не містять.
Дії відповідача щодо не переведення ОСОБА_1 на зазначену у резолютивній частині позовних вимог та вимог апеляційної скарги посаду, а саме - інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" з робочим місцем - АДРЕСА_4 , не були оскаржені у цьому спорі, та не були зазначені підстави для переведення позивача на вказану посаду. Відтак указані вимоги не можуть бути задоволені.
Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія апеляційного суду враховує надану довідку відповідача, згідно з якою середньоденний заробіток позивача складає - 937,56 грн. (Т. 1, а. с. 147). Указаний розмір позивачем не спростовано.
Позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 вересня 2018 року по час ухвалення рішення судом.
Отже, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обчислюється за період - з 01 вересня 2018 року по 18 січня 2024 року. Кількість робочих днів у вказаному періоді складає – 1 365, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає - 1 279 769,40 грн. = (1 365 роб. днів х 937,56 грн.). Вказаний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначений без врахування податку та доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, які підлягають вирахуванні під час виплати.
Таким чином, з ДП "НЕК "Укренерго" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмрі - 1 279 769,40 грн. з утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Встановивши, що позивача звільнено з роботи з порушення роботодавцем порядку такого звільнення, колегія апеляційного суду визнає обґрунтованими вимоги позову про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Так, внаслідок звільнення з роботи, яке апеляційним судом визнано незаконним, позивач зазнав моральних переживань, необхідність звернення до відповідача і суду за захистом порушених прав, у зв`язку з чим порушено звичайний порядок організації його життя щодо необхідності докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав і відновлення попереднього стану. Тому колегія суддів вбачає наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і наслідками, про які зазначав позивач.
Ураховуючи, те що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг страждань, перенесених позивачем через пошкодження його трудових прав, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, а також з урахуванням засад розумності й справедливості, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 - 2 000 грн. в якості компенсації моральної шкоди.
Вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не меншому тримісячного заробітку, колегія суддів вважає необґрунтованими з урахуванням наступного.
У відповідності до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п.п. 1,2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (п. З ст. 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст. 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41 - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
За наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у позові про поновлення на роботі, ухвалення нового судового рішення про задоволення вимог позову про поновлення на роботі. Тому підстави для виплати позивачеві вихідної допомоги у заявленому позивачем розмірі, відсутні, оскільки вихідна допомога передбачена у разі припинення трудових правовідносин, а не у разі їх відновлення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Цуркана Олексія Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Цуркана Олексія Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 травня 2023 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення. 

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голова первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Приходько Олександр Микитович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково. 

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" від 31 серпня 2018 року N?664-к "Про звільнення" ОСОБА_1 , інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго". 

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу "Укренергосервіс" Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго". 

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (ЄДРПОУ 00100227) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 вересня 2018 року по 18 січня 2024 року у розмірі – 1 279 769 (один мільйон двісті сімдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн. 40 коп., з утриманням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів. 

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (ЄДРПОУ 00100227) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) моральну шкоду у розмірі – 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. 

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Повний текст постанови складений 29 січня 2024 року.

Головуючий суддя:                                         А. П. Заїкін

Суддів                                                                С.О. Погорєлова
       
                                                                О.М. Таварткіладзе