Справа № 127/29882/23
Провадження № 22-ц/801/104/2024
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року	Справа № 127/29882/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Крейдіна Володимира Олександровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про покладання обов`язку вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», в якому просила визнати нараховану КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість протиправною, та списати нараховану заборгованість за квітень 2023 року в сумі 8926,78 грн.
Позов мотивовано тим, що позивач є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрована у даній квартирі, проте, як зазначає позивач, вона не проживає за даною адресою з 01.01.2023.
Як вказує позивач 29.03.2023 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено прилад обліку гарячої води, про що не було попереджено позивача, та без погодження з мешканцями будинку.
Між тим, про існування лічильника позивачу стало відомо лише після отримання рахунку за надані комунальні послуги, в якому їй було нараховано заборгованість за теплову енергію та гарячу воду у розмірі 8507,20 грн.
На переконання ОСОБА_1 , вказана сума є значно більшою за щомісячні суми, що нараховувались їй відповідачем до встановлення лічильника, що з урахуванням неотримання нею наданих відповідачем послуг викликає сумніви в правильності нарахування заборгованості.
Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1  до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про покладання обов`язку вчинити дії відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Крейдін В.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги представник зазначає, що незважаючи на те, що позивач в квартирі не проживала, кожного місяця здійснювалась оплата за комунальні послуги, в тому числі і за водопостачання. 
Представник вказує, що про встановлення загальнобудинкового лічильника обліку гарячої води позивача повідомлено не було, а також не було погоджено встановлення лічильника з мешканцями будинку.
Крім того, представник зауважує, що позивач вчасно та систематично сплачував за житлово-комунальні послуги та не мав заборгованості і лише після встановлення загальнобудинкового лічильника обліку гарячої води 29.03.2023 року за квітень місяць 2023 року у позивача виникла заборгованість в сумі 8 926, 78 грн, з якою позивач не згідний.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 15.04.2015 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 .
Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.09.2019 № 830 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1022) та Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1023) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 за № 2189-VІІІ та забезпечує будинок за адресою: АДРЕСА_2 послугами з централізованого теплопостачання.
Відповідно до довідки, виданої 30.08.2023 ОСББ «Чайковського-13», 29.03.2023 на будинок АДРЕСА_2 , було встановлено лічильник обліку гарячої води. 
Відповідно до акту № 2166 складеного 30.03.2023 представником КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в особі інженера відділу з контролю якості теплової енергії служби збуту Себастіянським В.П., було проведено опломбування приладу обліку за адресою: АДРЕСА_2 в зв`язку з встановленням лічильника. Дата повірки лічильника – 20.03.2023. Лічильник прийнято на абонентський облік 30.03.2023.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.2023, виданого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С., спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_3 . 
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав № 339666022 від 19.07.2023, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 . 
Відповідно до акту № 242 від 30.08.2023, складеного комісією в складі Голови Правління ОСББ «Чайковського-13» Перепелюк Л.С., членів правління – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.04.2015 зареєстрована ОСОБА_1 . В графі «зареєстровані, але не проживають» вказаного акту нічого не зазначено.
Згідно з довідкою, виданою 31.08.2023 ОСББ «Чайковського-13», ОСОБА_2 мешкає по АДРЕСА_1 , є власником з 19.07.2023, зареєстрована з 15.04.2015.
Відповідно до довідки № 13 від 05.09.2023, виданої головою правління ОСББ «Політехнік Вінниця» Кравченко Н.В., ОСОБА_2 з 01.06.2022 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 .
ОСОБА_2 зверталась до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з заявами, в яких просила надати їй показники загальнобудинкового лічильника та списати нараховану їй заборгованість за квітень 2023 року, з мотивів її необґрунтованості.
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» у відповіді на звернення ОСОБА_2 роз`яснило позивачу порядок нарахування плати за постачання гарячої води, та зазначило про необхідність сплатити нараховану заборгованість. У вказаній відповіді ОСОБА_2 було надано детальний розрахунок суми заборгованості за квітень 2023 року. Крім цього, з вказаної відповіді випливає, що ОСОБА_2 24.05.2023 облаштувала своє помешкання розподільним засобом обліку гарячої води, та надалі нарахування проводитимуться згідно його показів.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 регулярно сплачувала за послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до оборотної відомості за період з листопада 2021 року по жовтень 2023 року, по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за квітень 2023 року за послуги з постачання гарячої видо було нараховано 8926,78 грн. 
При цьому, у вересні 2023 року заборгованість за послуги з гарячого водопостачання позивачем було сплачено в повному обсязі. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, які грунтуються на умовах договору приєднання, з огляду на те, що позивач отримує надані відповідачем послуги та здійснює їх оплату.
Між тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд вказав, що розрахунок обсягу спожитої позивачем гарячої води за квітень 2023 року, і, відповідно, сума нарахувань за спожиті послуги, які були виконані відповідачем та надані позивачу у відповіді від 26.06.2023, були виконані відповідачем відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. № 315, є математично вірними та відповідають дійсності.
Щодо тверджень позивача про те, що її не попереджали про встановлення приладу обліку в будинку, суд першої інстанції зазначив, що в чинному законодавстві відсутній обов`язок здійснювати таке попередження у разі встановлення лічильника власниками (співвласниками) будинку.
Судом також відмічено, що сплата ОСОБА_2 нарахованої їй заборгованості свідчить про визнання вказаної заборгованості позивачем, через що суд не вбачає підстав для визнання суми нарахувань протиправною та її списання.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження 3 побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону).
Згідно зі ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, водовідведення, поводження з централізованого водопостачання, централізованого побутовими відходами.
Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок індивідуального споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Отже, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст. ст. 7, 8 Закону (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року, справа № 6-110цс12).
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (зі змінами) у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
У відповідності до зазначених норм, КП ВМР «ВМТЕ» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, опублікувавши ці договори на веб-сайті підприємства https://vmte. vn.ua/contract.html.
Враховуючи те, що відсутні відомості, які свідчать про те, що співвласники багатоквартирного будинку, де мешкає позивач, прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, відтак між сторонами справи укладений договір та відповідно з 01.11.2021 року між ними існують правовідносини врегульовані цим Типовим договором.
Таким чином, з 01.11.2021 року діють Типові індивідуальні договори приєднання на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, і вважається, що вони укладені між КП ВМР «ВМТЕ» та кожним споживачем - фізичною особою відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води».
Відтак, між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, які ґрунтуються на умовах договору приєднання, з огляду на те, що позивач отримує надані відповідачем послуги та здійснює їх оплату.
У зв`язку із цим, такі відносини, відповідно до п. 26 постанови КМУ від 11.12.2019 № 1182, обсяги спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. № 315.
Апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що розрахунок обсягу спожитої позивачем гарячої води за квітень 2023 року, і, відповідно, сума нарахувань за спожиті послуги, які були виконані відповідачем та надані позивачу у відповіді від 26.06.2023, були виконані відповідачем відповідно до вказаної вище Методики, є математично вірними та відповідають дійсності.
Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування вказаного розрахунку.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідач забезпечує будинок за адресою: АДРЕСА_2 послугами з централізованого теплопостачання.
Будь-яких доказів, які б свідчили про ненадання таких послуг чи надання їх неналежної якості матеріали справи не містять.
Житло позивача знаходиться у багатоквартирному будинку та, як встановлено судом, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» забезпечує вказаний будинок послугами, від показників загальнобудинкового лічильника віднімаються сумарні показники квартирних лічильників, а різниця розподіляється пропорційно кількості осіб, прописаних в квартирах не оснащеними приладами обліку, відповідно позивач зобов`язаний нести витрати за постачання гарячої води.
Вказане позивач не спростував.
Крім цього, було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 регулярно сплачувала за послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, позивачем не було за допомогою належних і допустимих доказів доведено той факт, що позивач не отримувала у квітні 2023 року послуг з постачання гарячої води, наданих відповідачем.
До того ж, у серпні-вересні 2023 позивач сплатила суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 в повному обсязі, тобто з урахуванням заборгованості, нарахованої їй за квітень 2023 року, і яку вона просить визнати неправомірною.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що сплата ОСОБА_2 нарахованої їй заборгованості свідчить про визнання вказаної заборгованості позивачем, через що суд не вбачає підстав для визнання суми нарахувань протиправною та її списання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних доказів в розумінні ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні його позову, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.
Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.
Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Доводи апеляційної скарги дублюють позов, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію скаржника у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів визнає необґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.                   Згідно з нормами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Крейдіна Володимира Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Суддя-доповідач:                         В.П. Рибчинський

Судді:                                         Л.О. Голота
                                                               
       С.Г. Копаничук