УХВАЛА
 
29 січня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 636/2012/23
провадження № 61-580ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» на постанову Харківського апеляційного суду 
від 12 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» про стягнення невиплаченої орендної плати та штрафних санкцій,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» (далі - СТОВ «Агросвіт») про стягнення невиплаченої орендної плати та штрафних санкцій.
 
Позов мотивований тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину 
від 20 серпня 2021 року належить земельна ділянка, кадастровий номер 6321684400:01:001:0129, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Старосалтівської селищної ради (колишня - Молодівська сільська рада) Вовчанського району Харківської області.
 
Зазначав, що 27 жовтня 2021 року між ним та СТОВ «Агросвіт» укладено договір оренди вказаної землі строком на 7 років, який зареєстрований 21 березня 
2023 року. Дата закінчення дії договору - 27 жовтня 2028 року.
Вказував, що 30 січня 2023 року він звернувся до відповідача щодо виплати заборгованості з орендної плати, оскільки в строки, встановлені договором, товариством не була виплачена орендна плата за 2022 рік на розрахунковий рахунок, який зазначено у договорі.
 
17 березня 2023 року він отримав відповідь, згідно з якою йому запропоновано отримати орендну плату в натуральній формі, особисто з`явившись у АДРЕСА_1 , та зазначено, що товариство знаходиться 
на території, на якій ведуться активні бойові дії і товариство піддається постійним обстрілам. Також посилається на те, що неможливо провести розрахунок через відсутність технічної можливості безготівкового розрахунку.
 
Позивач зазначав, що наведене не відповідає дійсності, оскільки підприємство зареєстровано в Полтавській області. Юридичну адресу цього товариства зазначено також у Полтавській області, де відкриті банківські рахунки. Відповідно відповідач має можливість безперешкодно здійснити виплату орендної плати.
 
Наміру отримувати орендну плату в натуральній формі він не має. Таким чином, сума орендної плати за 2022 рік з урахуванням індексації складає 17 558,72 грн, пеня - 179,10 грн, індекс інфляції - 388,14 грн.
 
На підставі викладеного позивач просив стягнути із СТОВ «Агросвіт» на його користь заборгованість з орендної плати за 2022 рік та штрафних санкцій у сумі 
18 125,96 грн, яка складається із заборгованості з орендної плати за 2022 рік 
у розмірі 17 558,72 грн, пені - 179,10 грн, індексу інфляції - 388,14 грн.
 
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до СТОВ «Агросвіт» 
про стягнення невиплаченої орендної плати та штрафних санкцій задоволено частково.
 
Стягнуто з СТОВ «Агросвіт» на користь ОСОБА_1 17 588,72 грн орендної плати 
та 2 599,98 грн судового збору за подання позову та апеляційної скарги.
 
10 січня 2024 року Г СТОВ «Агросвіт», через систему «Електронний Суд», звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року в указаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати Харківського апеляційного суду 
від 12 грудня 2023 року і залишити в силі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2023 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Верховним Судом враховано, що рішенням Конституційного Суду України 
від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права 
на судовий захист у малозначних спорах визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України; визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Відповідно до частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах 
про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, 
чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.
 
Предметом спору у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення невиплаченої орендної плати та штрафних санкцій у розмірі 18 125,96 грн, 
що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).
 
Верховний Суд, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору 
та усталену судову практику, дійшов висновку, що справа № 636/2012/23 
є справою незначної складності.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер і предмет позову у цій справі 
та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи справою незначної складності.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права 
на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право 
або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких 
її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після 
їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення 
у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес 
та має для СТОВ «Агросвіт» виняткове значення, Верховний Суд зазначає, 
що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним 
та потребує належного обґрунтування. СТОВ «Агросвіт» не навело переконливих доводів та не надало відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, 
а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, 
яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» 
на постанову Харківського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у справі 
за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства 
з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» про стягнення невиплаченої орендної плати та штрафних санкцій відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк
 
С. О. Карпенко
 
І. М. Фаловська