ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року 
м. Київ

справа № 580/4746/20
адміністративне провадження № К/9901/42263/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В. Е.
суддів: Радишевської О. Р., Уханенка С. А.,
розглянувши в порядку письмового провадження, як суд    касаційної інстанції
касаційну скаргу    ОСОБА_1 
на додаткову постанову  Шостого апеляційного адміністративного суду від                         28 липня 2021 року (головуючий суддя - Глущенко Я. Б., судді: Пилипенко О.Є., Черпіцька Л.Т.)
у справі  №  580/4746/20
за позовом  ОСОБА_1  
до Головного управління Національної поліції в Черкаській області 
про визнання протиправним та скасування наказу,-
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року ОСОБА_1  (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач, ГУНП в Черкаській області), у якому просив: 
визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Черкаській області від                           24 березня 2020 року № 771 про притягнення начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: 
-          судовий збір в сумі 840 грн, 40 коп;
-          витрати на правничу допомогу в сумі 5000 гривень 00 коп;
-          витрати за копіювання документів (понесені представником позивача для отримання відповіді на адвокатський запит при збиранні документів для підготовки позову) в сумі 417 грн 05 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення та оформлення результатів службового розслідування відповідачем порушено вимоги чинного законодавства. Зокрема, висновок службового розслідування не містить пояснення безпосереднього керівника щодо обставин справи та відомостей, що характеризують позивача, а також про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень. Дата підписання висновку службового розслідування одним із членів комісії вказано 06 грудня 2019 року, що свідчить про його підписання за два місяці до початку розслідування. Не обґрунтовано застосування такого виду дисциплінарного стягнення як догана. Крім того, спірний наказ був прийнятий відповідачем під час перебування позивача на лікарняному.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини та оцінюючи дії, що ставляться в провину позивачу, дійшов висновку про обґрунтованість дій відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та обраного виду стягнення у вигляді догани. 
Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року скасовано, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Черкаській області від 24 березня 2020 року № 771 в частині притягнення начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що надані відповідачем матеріали не відповідають вимогам закону щодо оформлення дисциплінарної справи, зокрема у ній відсутні пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження. У матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачу взагалі було відомо про ініціювання дисциплінарного провадження щодо нього, пояснення в рамках дисциплінарного провадження дисциплінарна комісія не вимагала, що позбавило позивача права надати пояснення, заявити клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам, закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
31 травня 2021 року позивачем до Черкаського окружного адміністративного суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому останній просив вирішити питання розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції (судовий збір, витрати за копіювання документів для отримання відповіді на адвокатський запит при збиранні документів для підготовки позову, витрати на правничу допомогу) та апеляційної інстанції (судовий збір).
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року вищезазначену заяву повернуто позивачу без розгляду. 
29 червня 2021 року позивачем до Шостого апеляційного адміністративного суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі в частині відшкодування судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача судовий збір за подання позову та апеляційної скарги, витрати на копіювання документів та на професійну правничу допомогу.
Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від                 28 липня 2021 року заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ГУНП в Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 2102 грн 00 коп та витрати, пов`язані із забезпеченням доказів, у розмірі 417 грн                  05 коп.
У решті заяву ОСОБА_1  - залишено без розгляду. 
При прийняті оскаржуваного рішення від 28 липня 2021 року суд апеляційної інстанції, в частині залишення заяви без розгляду, виходив з того, що всі документи, а саме: копії договора б/н про надання правничої допомоги від                       18 травня 2020 року, Додаткової угоди № 1 від 27 січня 2021 року до цього договору, розрахунки суми гонорару за надання правничої допомоги від 27 січня 2021 року, акту приймання - передачі виконаних робіт від 27 січня 2021 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 27 січня 2021 року, окрім копії договора б/н, подані позивачем до апеляційного суду 29 червня 2021 року. На момент апеляційного розгляду справи, а також протягом 5 (п`яти) днів з моменту ухвалення постанови, заява про стягнення витрат на правничу допомогу та відповідні докази позивачем подані не були.
З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскільки вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу з доказами понесення таких до суду апеляційної інстанції заявлено з порушенням строку, визначеного КАС України, підстави для постановлення додаткового судового рішення з цього приводу відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить додаткову постанову суду апеляційної інстанцій скасувати в частині залишення без розгляду питання розподілу витрат на правничу допомогу, та прийняти нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити в повному обсязі.
На обґрунтування позиції скаржник указує, що в даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних спірним у справі правовідносинах, а саме щодо порядку розподілу судових витрат на правничу допомогу судом апеляційної інстанції, які були понесені стороною при розгляді в суді першої інстанції та на підставі підтверджуючих документів, що були подані до суду першої інстанції, якщо відсутнє прохання сторони розподілити витрати на правничу допомогу судом апеляційної інстанції за апеляційний розгляд справи, у зв`язку з відсутністю таких витрат, проте внаслідок скасування рішення суду першої інстанції потрібно розподілити витрати на правову допомогу, які понесені стороною при розгляді справи в суді першої інстанції, на підставі документів, що подавалися до суду першої інстанції з дотриманням вимог частини сьомої статті 139 КАС України.
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2022 року після усунень недоліків касаційної скарги, поновлено позивачу строк на касаційне оскарження додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року з підстав, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.    
Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, у якому останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а додаткову постанову суду апеляційної інстанції без змін.
Відповідач зазначає, що оскільки на момент апеляційного розгляду справи, а також протягом п`яти днів з моменту ухвалення постанови заява про стягнення правничої допомоги та відповідні докази позивачем надані не були, судом правомірно  в цій частині заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено розгляд даної справи в порядку письмового провадження на 21 березня 2024 року.
Нормативне регулювання
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Порядок розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення визначений статтею 252 КАС України.
Частиною першою статті 252 КАС України визначено, що Суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
За приписами частини другої статті 252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частин першої, шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з приписами частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги процесуального закону кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якою передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Висновки Суду
Оскільки позивач оскаржує додаткову постанову суду апеляційної інстанції лише в частині залишення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови без розгляду, суд касаційної інстанції переглядає зазначене судове рішення в межах вимог касаційної скарги.
Спірним питанням у цій справі, яка складає межі перевірки судом касаційної інстанції дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, є наявність/відсутність підстав для розгляду судом апеляційної інстанції питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу відповідно до вимог частини сьомої статті 139, частин третьої-п`ятої статті 143, статті 252 КАС України.   
Витрати на професійну правничу допомогу, у силу статті 132 КАС України, є витратами, що пов`язані з розглядом справи, і такі підлягають розподілу в залежності від результату розгляду справи по суті.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому, приписами частини сьомої статті 139 КАС України встановлено граничний строк подачі відповідних доказів та наслідки їх неподання, а саме до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Саме до вказаного строку сторона може або надати докази, які підтверджують розмір понесених нею витрат, або зробити про намір стягнення таких витрат відповідну заяву. При цьому наслідки у вигляді залишення такої заяви без розгляду передбачені як за неподання заяви, так і у разі ненадання відповідних доказів.
Залишаючи без розгляду заяву позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем на момент апеляційного розгляду справи, а також протягом 5 (п`яти) днів з моменту ухвалення постанови, заява про стягнення витрат на правничу допомогу та відповідні докази подані не були, таким чином суд дійшов висновку про недотримання заявником вимог частини сьомої статті 139 КАС України.
Вирішуючи зазначене питання, Суд зазначає, що сам факт отримання позивачем правової допомоги не ставився під сумнів судом апеляційної інстанції; спірним було лише питання наявності/відсутності підстав для відшкодування їх в розмірі 5000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача при ухваленні судом апеляційної інстанції постанови про задоволення позову.
Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2019 року у справі №240/6150/18, ухваленої у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, здійснив комплексний аналіз статей 132,134,244, 252 КАС України і висловив правову позицію про те, що судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, зазначити у разі потреби їх розмір, а також вирішувати питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги.
Таким чином, питання розподілу судових витрат та способу виконання судового рішення, у разі вирішення питання про право, є обов`язком суду, що вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.
Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
Як уже було вище зазначено, абзацом 2 частини сьомої статті 139 КАС України передбачено, що докази (щодо розміру витрат) подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частинами третьою-п`ятою статті 143 КАС України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного Суду 07 липня 2023 року прийнято ухвалу у справі №340/2823/21, в якій Суд дійшов таких правових висновків.
Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів.
Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останні етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Передбачена процесуальними нормами можливість надати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше),  а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.
Колегія суддів ураховує зазначені висновки об`єднаної палати, однак, зважаючи на те, що вони сформовані у правовідносинах, які не є повністю аналогічними правовідносинам у цій справі (питання, яке розглядала об`єднана палата, стосувалося розподілу витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, без зазначення такої заяви у касаційній скарзі, а зазначення у позовній заяві), виходить з такого.
Системний аналіз вищенаведених норм права, а також правових висновків Верховного Суду дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції під час перегляду справи в апеляційному порядку зобов`язаний у постанові зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення. За загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак у випадку, якщо сторона з певних причин  не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити заяву до закінчення розгляду справи і подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Отже, під час перевірки дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні  оскаржуваного судового рішення перевірці та оцінці підлягають такі обставини: (1) наявність безпосередньої правової вимоги про здійснення розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи; (2) наявність відповідної заяви про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви скаржником було заявлено прохання стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, зокрема, витрати на правничу допомогу в сумі 5000 гривень 00 коп. При цьому, зі змісту позовної заяви судом з`ясовано, що позивач повідомляв суд про те, що очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн та детальний розрахунок буде надано суду додатково. Окрім того, як убачається з додатків до позовної заяви, позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 18 травня 2020 року, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю.
Розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні за участю представника позивача адвоката Орленка В.В., з яким і укладено наданий з позовною заявою договір про надання правничої допомоги від 18 травня 2020 року. Однак до суду першої інстанції до закінчення судових дебатів у справі не подавалися докази щодо розміру витрат на правову допомогу, а також не подавалася заява, що докази  понесених судових витрат на правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову. Разом з тим, заяв щодо витрат на правову допомогу в апеляційній скарзі не міститься. В суді апеляційної інстанції позивач або його представник не висловлювали намір подати докази на підтвердження заявлених судових витрат на правову допомогу.
Водночас слід звернути увагу на те, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 14 квітня 2021 року у відкритому судовому засіданні без участі позивача або представника позивача у зв`язку з їх неявкою, повний текст постанови складено 14 квітня 2021 року, копію якої було надіслано сторонам                 20 квітня 2021 року відповідно до штемпелю, проставленому на супровідному листі. Разом з тим, як стверджує позивач, його представник отримав повний текст судового рішення 26 травня 2021 року, що підтверджується розпискою про отримання (т. 1 а.с. 228 зворотного листа). 
Так, після ухвалення остаточного судового рішення судом апеляційної інстанції, яким задоволено позовні вимоги, позивачем 31 травня 2021 року до суду першої інстанції було подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення разом з доказами понесених витрат на професійну правничу допомогу, тобто у строк, встановлений статтею 139 КАС України.  Проте ухвалою суду першої інстанції від 02 червня 2021 року заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №580/4746/20 повернуто без розгляду, яку отримано позивачем 05 червня 2021 року.
Після отримання вказаної ухвали, позивачем 29 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення та на підтвердження понесених витрат до заяви було додано належним чином завірені копії документів, а саме: копії додаткової угоди № 1 від 27 січня 2021 року до договору про надання правничої допомоги, розрахунок суми гонорара за надання правничої допомоги від 27 січня 2021 року, акт приймання - передачі виконаних робіт від 27 січня 2021 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 27 січня 2021 року.
Відповідно до пункту 4.1 договору про надання правничої допомоги від 18 травня 2020 року, копія якого була надана до суду першої інстанції разом з позовом, надання адвокатом правової допомоги клієнту (позивачу) здійснюється на платній (безоплатній) основі. При умові, якщо правова допомога надається клієнту  на платній основі, то клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар, розмір якого обумовлений в додатку №1 до цього договору. Однак, додаток №1 до вищезазначеного договору ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не подавався, що спростовує твердження скаржника про надання до Черкаського окружного адміністративного суду до закінчення судових дебатів підтверджуючих документів про остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу, понесених позивачем.
Суд уважає, що саме поведінка позивача, яка виразилася у неподанні доказів понесення витрат на правничу допомогу, які вже були наявні, як на час винесення рішення судом першої інстанції, так і на час прийняття постанови судом апеляційної інстанції, а також у нездійсненні заяви суду про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, зумовила залишення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині без розгляду, оскільки надання відповідних доказів в подальшому не може виправдовуватись процедурою, визначеною у частині сьомій статті 139, частинах третій-п`ятій статті 143, статті 252 КАС України, яка застосовується за наявності підстав, чітко передбачених у цих нормах .
У зв`язку з вищенаведеним Суд доходить висновку, що судом апеляційної інстанції не допущено порушення норм процесуального права при розгляді заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, понесених на правову допомогу.    
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, ураховуючи приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
3 огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись ст.   345,   349,   350,   355,   356,   359 КАС України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі № 580/4746/20 в частині залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                                                           В. Е. Мацедонська
Судді                                                                                                                                                                                                О. Р. Радишевська
                                                                                                                                                                                                        С. А. Уханенко