УХВАЛА
 
31 січня 2024 року
м. Київ
справа № 161/14310/18
провадження № 51-3504 ск 24
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 червня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від  23  жовтня 2023 року,
встановила:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у  касаційному порядку.
Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано положень п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявлених вимог, адже суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій саме норм права і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. 
Зазначене при зверненні до Верховного Суду захисник залишив поза увагою.
За змістом поданої скарги, у ній сторона захисту не погоджується з призначеним ОСОБА_5 покаранням, яке вважає занадто суворим через те, що його належить відбувати реально.
Однак усупереч законодавчим приписам у касаційній скарзі не наведено обґрунтування явної несправедливості обраного засудженійзаходу примусу, як це передбачено ст. 414 КПК, з урахуванням особливостей застосування інституту умовного звільнення (ст. 75 Кримінального кодексу України) та дискреційних повноважень суду.
Також скаржником не викладено доводів, котрі з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, обсяг суспільно небезпечних винних діянь, свідчили би про недодержання судами першої та апеляційної інстанцій статей 50, 65 Кримінального кодексу України, якими серед іншого визначено, що покарання має на меті запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими й іншими особами. 
Отже, не наведено й аргументів, які доводять необхідність зміни оскаржених вироку й ухвали на підставі п. 3 ч.1 ст. 438 КПК.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від  1  червня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                         ОСОБА_6